ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2025 року
м. Київ
Справа № 760/2751/24
Провадження № 61-7545св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боримської Ірини Олегівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року в складі Ішуніної Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року в складі колегії суддів Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна, Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Шемета Івана Леонідовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості зі сплати аліментів таким, що не підлягає виконанню, та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що з 04 вересня 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року було розірвано. 
Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
03 лютого 2020 року сторони уклали договір про сплату аліментів на дитину. На початку 2024 року позивачу стало відомо про відкрите державним виконавцем Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеметом І. Л. 20 листопада 2023 року виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 28 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. про стягнення з нього на користь відповідачки заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 828 347,00 грн. 
Вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент його винесення в провадженні Подільського районного суду м. Києва знаходилась справа за його позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Відповідачка порушувала умови договору та перешкоджає у спілкуванні з дитиною, зокрема, виїхала з дитиною за кордон без його згоди, не стала на консульський облік та не зареєструвала місце проживання дитини, що свідчить про ізоляцію дитини від батька. Крім того, заборгованість зі сплати аліментів не є безспірною. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
20 січня 2025 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 
20 травня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач доказів відсутності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав, наведені ним обставини в позові не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Обґрунтовуючи підстави для задоволення позову, ОСОБА_1 не спростував того, що за спірний період у нього була наявна заборгованість зі сплати аліментів, та не надав доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань зі оплати аліментів у повному обсязі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Боримська І. О. засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові:
- Верховного Суду від09 вересня 2020 року в справі № 127/7932/17, про те, що недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;
- Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі   № 320/8269/15-ц, від 02 липня 2019 року в справі № 916/3006/17, від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц, про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII) у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису;
- Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справ       № 320/8269/15-ц, про те, що сам собою факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову;
- Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі № 465/4478/22, про те, що для звернення стягнення на предмет застави необхідною умовою є письмове повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та внесення до державного реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Заявниця зазначила, що суди не надали оцінки тому, що ОСОБА_1 не отримував жодних вимог ані від нотаріуса, ані від відповідачки. 
Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, наданого ОСОБА_2 , та за відсутності будь-якого розрахунку заборгованості нотаріуса. Водночас здійснений ОСОБА_2 розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, так як було застосовано курс конвертації за платіжними картками, встановлений у відділеннях Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), замість офіційного курсу валют, а також розрахунок заборгованості здійснено із застосуванням курсу станом на 10 число кожного місяця, хоча має застосовуватись курс валют у момент оплати. Зокрема 10 липня 2022 року застосовано курс 35,4609 грн, хоча офіційний курс Національного банку України (далі - НБУ) на цю дату становив 29,2549 грн.
Крім того, що за виконавчим написом нотаріуса стягується заборгованість за період розгляду судом справи №758/8284/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Отже, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість ОСОБА_1 не була безспірною перед стягувачем. 
Доводи інших учасників справи
Відзивів на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волохою В. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 85 (т. 1, а. с. 25-28).
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору предметом цього договору є визначення місця проживання дитини та порядок участі батьків у забезпеченні умов життя дитини; умов здійснення батьками права на особисте виховання дитини; сплата аліментів.
Згідно з пунктом 2.1. вказаного договору дитина залишається проживати спільно з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
У пункті 6.1 договору визначено, що батько дитини зобов`язується сплачувати матері аліменти на дитину у добровільному порядку у твердій грошовій сумі від частини власного офіційного доходу не меншу ніж необхідно для повного покриття витрат на достойні умови життя, фізичний, інтелектуальний та емоційний розвиток дитини, а також харчування, навчання, лікування та відпочинок, але в будь-якому випадку не менше ніж 2 500,00 дол. США в гривнях в еквіваленті офіційного курсу долара США на момент оплати щомісячно. Виплата аліментів може здійснюватися як шляхом безготівкового перерахування вказаних коштів на рахунок матері, так і готівкою. Аліменти сплачуватимуться за період із моменту укладення цього договору та нотаріально посвідченого сторонами, і до досягнення дитиною 18 років.
Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 10 числа кожного поточного місяця за наступний місяць у порядку, передбаченому пунктом 6.1 цього договору.
Відповідно до пункту 6.7 договору мати зобов`язується одержувати аліменти та використовувати їх з цільовим призначенням, тобто, виключно на утримання дитини та утримання і виховання. Мати зобов`язується прийняти і інші платежі, передбачені цим договором, а також своєчасно сповіщати батька про зміну банківських реквізитів та інших обставин, що мають істотне значення для своєчасного виконання батьком своїх зобов`язань щодо сплати аліментів.
У пункті 6.8 договору встановлено, що згідно з частиною другою статті 189 СК України у разі невиконання батьком своїх обов`язків за цим договором, аліменти та/або додаткові витрати на дитину з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
28 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н. В. із заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки ОСОБА_1 не виконував установлені договором про сплату аліментів зобов`язання, у зв`язку з чим за період з 01 січня до 28 грудня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 808 347,00 грн, що на день вчинення виконавчого напису еквівалентно 23 975,00 дол. США.
Разом із заявою ОСОБА_2 було надано нотаріусу розрахунок заборгованості, договір про сплату аліментів на дитину від 03 лютого 2020 року та виписку за її картковим рахунком.
28 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Кисельовою Н. В. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 701, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 808 347,00 грн, з яких сума несплачених аліментів - 808 347,00 грн, що за курсом конвертації за платіжними картками встановленими у відділеннях АТ КБ «ПриватБанк» на день оплати за договором, а саме 10 числа кожного поточного місяця становить 23 975,00 дол. США. Строк, за який проводиться стягнення: 281 день, а саме, з 01 березня до 10 травня 2022 року та з 01 червня до 28 грудня 2022 року. Крім цього, стягнуто з боржника 20 000,00 грн плати за вчинення виконавчого напису. Разом сума стягнення склала 828 347,00 грн (т. 1 а. с. 29).
20 листопада 2023 року державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеметом І. Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі вказаного виконавчого напису № 701, виданого 28 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 30, 31).
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон № 3425-XII.
Відповідно до статті 1 названого Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Нотаріуси вчиняють, зокрема, таку нотаріальну дії, як вчинення виконавчого напису (пункт 19 статті 34 Закону № 3425-XII).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону № 3425-XII та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Згідно зі статтею 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону № 3425-XII).
У пунктах 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Перелік).
Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.
У пункті 1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У підпункті 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
З урахуванням вимог статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону № 3425-XII захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону № 3425-XII у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17,від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц, на які, зокрема, посилається заявниця в касаційній скарзі.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам собою цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду від 08 червня 2023 року в справі № 523/18972/20).
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року в справі № 619/4933/20 зазначено, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Відповідно до частини другої статті 189 СК України у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
У справі встановлено, що сторони в договорі від 03 лютого 2020 року погодили про сплату відповідачем аліментів на дитину в розмірі не меншому ніж 2 500,00 дол. США в гривнях в еквіваленті офіційного курсу долара США на момент оплати як шляхом безготівкового перерахування на рахунок матері, так і готівкою не пізніше 10 числа кожного поточного місяця за наступний місяць із моменту укладення цього договору та нотаріально посвідченого сторонами і до досягнення дитиною 18 років.
Заборгованість за виконавчим написом нотаріуса була нарахована за період з 01 березня до 10 травня 2022 року та з 01 червня до 28 грудня 2022 року, і належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період відповідачем не надано.
Посилання представника відповідача в касаційній скарзі на те, що на момент розгляду спору в цій справі в провадженні Подільського районного суду м. Києва знаходилась справа № 758/8284/21 за його позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що свідчить про те, що заборгованість зі сплати аліментів не була безспірною, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за результатами розгляду справи № 758/8284/21 постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину, встановлений договором про сплату аліментів від 03 лютого 2020 року.
Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги щодо того, що здійснений  ОСОБА_2 розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного між сторонами договору.
Як вже зазначалося, відповідно до пункту 6.1 договору про сплату аліментів визначено, що батько дитини зобов`язується сплачувати матері аліменти в розмірі не менше ніж 2 500,00 дол. США в гривнях в еквіваленті офіційного курсу долара США на момент оплати щомісячно, не пізніше 10 числа.
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого позивачкою нотаріусу, і на підставі якого нотаріусом було вчинено виконавчий напис (т. 1, а. с. 120, 121), вбачається, що заборгованість за період з березня до червня 2022 року нарахована за курсом конвертації за платіжними картками 29,2549 грн за 1 долар США, встановленим у відділеннях АТ БК «ПриватБанк» станом на 10 число кожного місяця, що відповідає офіційному курсу НБУ гривні до долара США у вказаний період.
У період з липня до грудня 2022 року заборгованість зі сплати аліментів в розрахунку розрахована за курсом конвертації за платіжними картками 35,4609 грн за 1 долар США (липень) та 36,5686 грн (серпень-грудень), встановленим у відділеннях АТ БК «ПриватБанк» станом на 10 число відповідного місяця.
Відмовляючи в задоволенні позову, суди вказали, що посилання позивача на те, що відповідачкою неправильно здійснено розрахунок, оскільки суми платежів визначені станом на 10 число кожного місяця, а не на момент оплати, з урахуванням офіційного курсу дол. США, встановленого АТ КБ «ПриватБанк», а не курсу НБУ, є необґрунтованими, оскільки умовами договору про сплату аліментів не визначено, що гривневий еквівалент встановлюється саме за курсом НБУ. 
З такими висновками Верховний Суд не погоджується, оскільки в статті 1 Закону України 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» визначено, що офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений НБУ як уповноваженим органом держави.
У розрахунку вказано, що розмір заборгованості відповідача за липень 2022 року становить 88 652,00 грн, що за курсом конвертації за платіжними картами 35,4609, встановленим у відділеннях АТ КБ «ПриватБанк» станом на 10 липня 2022 року - день оплати за договором, становить 2 500,00 дол. США (т. 1, а. с. 110 зворот).
Водночас станом на 10 липня 2022 року офіційний курс НБУ гривні до долара США становив 29,2549 грн за 1 долар США і згідно з офіційною інформацією НБУ був змінений лише 21 липня 2022 року (9 год. 00 хв.) й установлений на рівні 36,5686 грн за 1 долар США. 
Зазначене суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою та не перевірили доводи боржника щодо розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса. 
Не перевірили і надали оцінки суди і доводам позивача про те, що він не отримував жодних вимог ані від нотаріуса, ані від відповідачки, що, зокрема, позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора.
У силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи, що внаслідок порушення норм цивільного процесуального права, не повного дослідження та оцінки зібраних доказів судами не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені судами попередніх інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.
Суду належить розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боримської Ірини Олегівни задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач | О. М. Ситнік
Судді: | В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська