Номер провадження: 22-ц/813/3000/25 
Справа № 522/3184/24-Е
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року                                                                 м. Одеса

.Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                  Назарової М.В.,
суддів:                                              Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря                       Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2024 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ковтун Ю.І. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2024 року, якою у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову у способі, про який він просить: 
- накласти арешт на належне відповідачеві рухоме майно, а саме: автомобіль марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрований 25.06.2019 року;
- до остаточного вирішення спору заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, зокрема реєстрацію/перереєстрацію, купівлю-продаж, здача в оренду, лізинг, інші дії, що носять характер цивільно-правових угод (застави, міни, дарування), іншого відчуження тощо щодо рухомого майна, а саме: автомобіль марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрований 25.06.2019 року;
- заборонити у будь-який спосіб виїзд/вивіз з будь-яких підстав (службова необхідність/відрядження тощо) вказаного рухомого майна за межі території України, а саме: – автомобіль марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрований 25.06.2019 року.
Також просить стягувачем за ухвалою визначити позивача - ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ); Боржником за ухвалою визначити ТОВ "БІІР Україна"(код ЄДРПОУ 38819672).
Також просить – на розсуд суду – накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «БІІР Проперті», відкритих у банківських установах України на суму, що дорівнює розміру заявлених ним позовних вимог та зобов`язати Державну виконавчу службу виконати рішення суду щодо арешту майна та рахунків.
Свою незгоду з ухвалою суду обґрунтовує неврахуванням судом тривалого розгляду справи (більш ніж півроку, протягом якого відповідач не вчиняв жодних дій для погашення його заборгованості перед позивачем); фінансовий стан відповідача свідчить про загрозу невиконання рішення; висновки суду не відповідають практиці ЄСПЛ щодо тривалості розгляду справи; судом недостатньо оцінений ризик невиконання та відмова у забезпеченні позову базується на твердженні про недостатність доказів, але сама наявна тривала судова тяганина та відсутність відповідей від відповідача є достатнім обґрунтуванням для застосування заходів забезпечення позову. 
ТОВ «БІІР Проперті» в особі свого представника Сердюкова Б.Л. подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, зазначаючи, що саме лише посилання заявника на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач зазначив, що відповідач уникає виконання ухвал, зокрема, щодо витребування доказів, які неможливо отримати іншим чином, а у разі неповного або несвоєчасного виконання відповідачем судового рішення існує ризик заподіяння йому (позивачеві) значної шкоди, з огляду на що забезпечення позову є необхідним для збереження балансу прав сторін та недопущення порушення законних прав та інтересів позивача.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті» надійшли пояснення по справі, які ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року, повернуто заявнику без розгляду, як такі, що не передбачені ст. 174 ЦПК у якості заяв по суті справи.
Від ОСОБА_1 надійшли заперечення на клопотання (заяву), в яких заперечує про долучення до матеріалів справи пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті», які ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року, повернуто заявнику без розгляду.
До судового засідання 21 жовтня 2025 року учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. 
Так, позивач ОСОБА_1 , відповідач ТОВ «БІІР Проперті» та представник останнього – Сердюков Б.Л. отримали судові повістки на 21.10.2025 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 05 вересня 2025 року 05 вересня 2025 року о 02:21:47 (т. 2, а.с. 97-98) та 04 вересня 2025 року о 21:42:15 відповідно та підтверджується довідками про доставку електронного документа, що згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним сповіщенням сторін про дату, час та місце розгляду справи.
Крім того, представник ТОВ «БІІР Проперті» - Сердюков Б.Л. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ризики утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову. А також, суд зазначив, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення заявника щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборона вичиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. по справі № 914/1570/20 вказано, що «…важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Таким чином питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
Апеляційний суд враховує, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
За матеріалами цивільної справи № 522/3184/24-Е вбачається, що позивач ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2023 року по теперішній час як директора виконавчого, яку він приблизно оцінює як: зарплату та лікарняні за вересень 2023 року – 35000 грн, відпускні за період з червня 2020 року, 120 календарних днів, виходячи з розміру посадового окладу 45000 грн – приблизно 180000 грн, вихідна допомога у розмірі, що не менше тримісячного середнього заробітку - 45000 х 3 = 135000 грн.
У листопаді 2024 року позивач звернувся із заявою про забезпечення вказаного позову, в якій просив: 
- накласти арешт на належне відповідачеві рухоме майно, а саме: автомобіль марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрований 25.06.2019 року;
- заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, зокрема реєстрацію/перереєстрацію, купівлю-продаж, здача в оренду, лізинг, інші дії, що носять характер цивільно-правових угод (застави, міни, дарування), іншого відчуження тощо щодо рухомого майна, а саме: автомобіль марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрований 25.06.2019 року;
- заборонити у будь-який спосіб виїзд/вивіз з будь-яких підстав (службова необхідність/відрядження тощо) вказаного рухомого майна за межі території України, а саме: – автомобіль марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрований 25.06.2019 року.
Також просить стягувачем за ухвалою визначити позивача - ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ); Боржником за ухвалою визначити ТОВ "БІІР Україна"(код ЄДРПОУ 38819672).
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив із необґрунтованості такої протягом розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником належним чином не обґрунтоване припущення про ризики утруднення виконання можливого рішення суду на користь позивача або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову, про які він просить - арешт, заборона вчиняти будь-яким особам реєстрацію/перереєстрацію, інші дії щодо автомобіля марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрованого 25.06.2019 року, до остаточного вирішення спору по справі.
Так, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення заявника щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Не є таким і обґрунтування посилання заявника на виїзд вказаного автомобіля за кордон, а також посилання на наявні збитки у фінансово-господарській діяльності відповідача за результатами 2023 року та зниження вартості активів компанії.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, що також вірно враховано судом.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачем вживаються будь-які заходи щодо відчуження зазначеного автомобіля, а саме лише посилання в заяві на наявність у відповідача такої можливості, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.
Натомість вказані позивачем обмеження щодо використання та зміни юридичної долі транспортного засобу, який зареєстрований за юридичною особою, стосуються такого як основного засобу відповідача.
Так, основні засоби — це матеріальні предмети, які застосовуються для реалізації виробничої чи господарської діяльності та призначені для тривалого використання. Основні кошти додаються до складу необоротних та належать до капітальних інвестицій. Бухгалтерський облік основних засобів передбачає, що вони враховуються, амортизуються та списуються відповідно до чинного законодавства та стандартів. Простими словами, це коштовне та велике майно, яке має перебувати на балансі компанії.
До основних засобів відносяться, крім іншого, будівлі та споруди; земельні ділянки; станки; обладнання; спецтехніка; транспорт, тощо.
Основним засобам притаманний матеріально-речовий характер, вони мають упредметнену форму та тривалість їх використання, зазвичай, що перевищує 12 місяців чи звичайний операційний цикл.
Вказане, на переконання суду, буде становити надмірне втручання у право власності відповідача як юридичної особи, що здійснює певну діяльність.
Посилання позивача на наявну заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі у розмірі 350000 грн та можливість вивезти вказаний транспортний засіб за кордон, само по собі колегія суддів не приймає, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Також колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачем вживаються будь-які заходи щодо відчуження вказаного транспортного засобу
Не підлягає задоволенню клопотання позивача про залучення до матеріалів справи наданих ним в суді апеляційної інстанції відомостей Державної митної служби України від 19.08.2025 року про перетин вказаним автомобілем державного кордону та останній його виїзд за межі України 23.03.2025, оскільки колегія суддів перевіряє судове рішення за доводами апеляційної скарги станом на час його ухвалення.
Натомість, позивач не надав відомостей про неможливість надання такого доказу щодо регулярних виїздів та повернення із-за кордону автомобіля марки FIAT, модель – FIORINO, номер кузова (шасі, рама) – НОМЕР_1 , колір – БІЛИЙ, рік випуску – 2018, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , зареєстрованого 25.06.2019 року, протягом періоду з лютого 2022 року до дня постановлення ухвали.
Отже, відповідач як юридична особа володіє вказаним автомобілем з серпня 2019 року, який здійснює регулярні виїзди та повернення в Україну, а думка позивача про використання транспорту керівником підприємства на власний розсуд не узгоджується із тим, що юридична особа є самостійним господарюючим суб`єктом, яке на власний розсуд визначає таку (ст. 62 ГК України), а також з часу звернення позивача до суду із теперішнім позовом відсутні відомості, що відповідачем здійснювалися дії із відчуження чи зміни юридичної долі в інший спосіб зазначеного транспортного засобу.
Саме лише посилання в заяві на наявність у відповідача зазначеного наміру, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для накладення арешту та заборони вчинення певних дій, в матеріалах справи також відсутні докази недобросовісності поведінки відповідача. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та помилкові доводи апеляційної скарги такого не спростовують, що жодних доказів щодо вчинення відповідачем дій щодо відчуження вищезазначеного автомобіля, заявником не надано. Крім того, не надано доказів, як накладення арешту та заборона вчиняти певні дії з автомобілем спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. 
Також вказаний транспортний засіб не є предметом спору по даній справі.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет врахування співмірності, колегія суддів вважає, що таке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Вищенаведене також стосується і вирішення судом питання про забезпечення позову в частині арешту грошових коштів підприємства.
Щодо посилань скаржника на тривалий розгляд справи судом (більше ніж півроку), протягом якого відповідач не вчинив жодних дій з погашення заборгованості, колегія суддів зазначає, що таке не є предметом апеляційного перегляду.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2024 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
                                  
                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 21 жовтня 2025 року

Головуючий                                                              М.В. Назарова
Судді:                                                                      В.А. Коновалова
                                                               В.В. Кострицький