ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7953/25 Справа № 172/506/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Філіппов Є. Є. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року                                                         
        Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Лащенка В.А. на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2025 року ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 20.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та  ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2111050563454.
Відповідно до умов договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 3900,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк та сплатити проценти за користування кредитним коштами на умовах, визначених умовами Договору.
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у тому числі за Договором №2111050563454.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні.
Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідача за кредитом становить 71479,20 грн., але враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 29601,00 гривень, з яких: 25701,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 3900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, а також судові витрати та витрати на правову допомогу.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2111050563454 від 20.04.2021 року в сумі 29 601 грн., з яких: 25 701 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 3 900 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №2111050563454 від 20.04.2021 року в розмірі 29 601 у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм процесуального права, так як не були встановлені безспірні докази, які необхідні для винесення обґрунтованого та законного рішення.
Зазначає, що 20.04.2021 року між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», останнім правонаступником якого є позивач, був укладений Договір №2111050563454. Так, останнім днем погашення зазначеної позики є 05.05.2021 року – через 16 днів з дня отримання кредиту, тобто це день з якого позивач (або Позичальник) мав право звернутись до суду, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду лише 27.02.2025 року (згідно його вихідного номеру кореспонденції), тобто з пропуском строку позовної давності.
Вважає, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні клопотання про закриття справи у зв`язку зі спливом строку позовної давності, не переглянув питання, щодо законності нарахування заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом в сумі 25 701,00 грн. У заяві анкеті зазначено два строки повернення кредиту: орієнтовний 16 днів з моменту отримання кредиту та 365 днів з обов`язком повернути кредит в розмірі 3 900,00 грн.та оплатити проценти у розмірі 1 248,00 грн. При цьому вказаний розмір процентів 1 248,00 грн., це розмір процентів за користування кредитом протягом строку 16 днів. Відповідно до графіку платежів строк надання кредиту з 20.04.2021 року по 05.05.2021 року 16 днів. За таких обставин з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума процентів, нарахована за визначений умовами Договору строк кредитування і орієнтовний строк повернення кредиту, тобто за 16 днів, що становить 1 248 грн. Нарахування відсотків за 365 днів користування грошовими коштами у розмірі, який майже в 10 разів перевищує суму кредиту, не відповідає фундаментальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності і розумності.
Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що матеріали справи містять розрахунки попередніх кредиторів та позивача, здійснені відповідно до умов укладених договору, які дають можливість встановити дійсний розмір заборгованості, а також період та підстави нарахування такої заборгованості. Дані розрахунку не спростовані відповідачем.
В заяві-анкеті, відповідно до умов якої строк кредиту становить 365 днів, орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору.
Враховуючи, що договір було укладено 20.04.2021 року, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 20.04.2022 року. Таким чином, період з 20.04.2021 року по 20.04.2022 рік є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 20.04.2021 по 20.04.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 31 день -3,64% на день, з 32 по 46 – 5,02% на день, в подальшому – 7,67% на день. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами документ кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Треба звернути увагу на п. 4.12 Договору, відповідно до якого сторони погодили збільшити строк позовної давності до 10 років.
Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 35 629,4 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Враховуючи наведене підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи із викликом сторін не має.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Коллект Центр» довела свої права вимоги на підставі договорів факторингу до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним останньою із ТОВ «Служба миттєвого кредитування», за яким боржник не виконав належним чином свої зобов`язання. При цьому враховуючи характер спірних правовідносин підстави та предмет позову заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу зменшено до 3 000 грн.
Такий висновок не в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та  ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2111050563454, відповідно до якого відповідач отримав в ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 3900 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника.
Відповідно до п.1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2,0 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною уп.1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в), д) тип процентної ставки - фіксована.
Згідно п. 1.9 Договору граничний строк кредитування 1 рік.
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у тому числі за Договором №2111050563454 від 20.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та  ОСОБА_1 
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 10-03/2023 від 10.03.2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 71479,20 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 10.03.2023 року заборгованість відповідача становить 71479,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3900,00 грн, заборгованості по відсоткам на дату відступлення права вимоги у розмірі 67579,20 грн.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Колект центр» просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 29601,00 гривень, з яких: 25701,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 3900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
З матеріалів справи вбачаться, що 20.04.2021 року ОСОБА_1  уклала із ТОВ «Служба миттєвого кредиту» договір позики, строком на 1 рік (п.1.9) В рамках дії цього договору відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 3 900 грн., що не заперечується сторонами.
Звертаючись із апеляційною скаргою, представник відповідача зазначав, що проценти нараховувались кредитором поза межами 16 денного строку кредитування, а їх розмір є не справедливим з огляду на те, що перевищує в десять разів суму кредиту.
Відповідно до 1.2. договору кредит надається на строк, зазначений у Заяві-Анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Пунктом 1.3. договору встановлено орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. Пунктом 1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Зазначене також відображено в Заяві-анкеті, відповідно до умов якої строк кредиту становить 365 днів, орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. Відповідно до пп. 1.4.1., 1.4.2. договору та Заяви-Анкети нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно з п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі Процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки – фіксована.
Як вбачається із розрахунку заборгованості відсотки нараховувались з 0.04.2021 року по 30.11.2021 року, тобто в рамках строку дії кредитного договору, а отже доводи апеляційної скарги з цього приводу не знайшли свого підтвердження.
Однак суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що сума відсотків 25 701 грн. з огляду на сам розмір позики 3 900 грн є явно завищеною, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 25 701 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 3 900 грн. за договором №2111050563454, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаним договором до 5 000 грн.
При цьому слід зазначити, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Служба миттєвого кредиту», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду апеляційної інстанції, укладення         ОСОБА_1 договору №2111050563454 перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача, як правонаступника кредитора заборгованості за договором від 20.04.2021 року у вигляді суми кредиту та відсотків, однак не врахував захищеність розміру процентів, а тому рішення суду у цій частині підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості з відсотків з 25 701 грн до 5 000 грн.
Що ж до доводів апелянта з приводу застосування строків позовної давності, то слід звернути увагу на п.12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо зупинення перебігу строку позовної давності на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та на строк дії воєнного стану.
З огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з даним позовом 03.03.2025 року, тому трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. 
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині загального розміру стягнутої заборгованості з 25 701 грн. на 8 900 грн та розміру відсотків з 25 701 грн. на 5 000 грн.
Згідно частин 1, 10, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» підлягають частковому задоволенню (30%), як і вимоги апеляційної скарги (70%), тому розмір сплаченого ними судового збору у суді першої та апеляційної інстанції підлягають пропорційному взаємозарахуванню. Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 543,52 грн. (2 543,52 – 726,72). Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутих з відповідача витрат зі сплати судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення на його користь з позивача 2 543,52 грн.
Що ж стосується витрат на правову допомогу, стягнутих із відповідача на користь позивача, то суд першої інстанції враховуючи підстави та предмет позову співмірно зменшив їх розмір до 3 000 грн. 
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 29 601 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Лащенка В.А. задовольнити частково. 
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року в частині загального розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором №2111050563454 від 20.04.2021 року змінити з «29 601 (двадцять дев`ять тисяч шістсот одна) гривня 00 копійок» на «8 900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень» та в частині  заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги змінити з «25 701,00 грн» на «5 000 грн».
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року в частині стягнутих з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь  ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 816,80 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

 Судді: