Справа № 343/357/25 
Провадження № 33/4808/652/25 
Категорія ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Івашківа І.М. , прокурора Ляхович Д.С.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Івашківа І.М. на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення:
- за ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн. (три тисячі чотириста гривень); 
- за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800,00 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).
На підставі ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено на нього остаточне адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800,00 грн. (шість тисяч вісімсот гривень), стягнуто в дохід держави 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень та 60 копійок) судового збору,-
                                                          встановив: 

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , будучи Долинським міським головою, тобто суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів. 
Правопорушення вчинено за наступних обставин:
Відповідно до рішення Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області від 01.12.2020 року № 1-1/2020 «Про підсумки виборів, визнання повноважень і реєстрацію депутатів Долинської міської ради та Долинського міського голови», ОСОБА_1 обрано Долинським міським головою, а тому, у відповідності до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», він є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону. Будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», маючи обов`язок  повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатися про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, Долинський міський голова ОСОБА_1 не повідомив НАЗК про наявність у нього реального конфлікту інтересів – про намір видати розпорядження № 369-К від 29.08.2023 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, підписавши дане розпорядження, згідно якого надав премію працівникам апарату міської ради, в тому числі собі особисто, у процентному відношенні до середньомісячної заробітної плати за серпень 2023 року в розмірі 58 %, де у ОСОБА_1 наявний приватний інтерес, зумовлений особистою зацікавленістю в отриманні стимулюючої виплати (премії), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП. 
В подальшому Долинський міський голова ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», знову вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, підписавши ряд розпоряджень, згідно яких надав премію працівникам апарату міської ради, в тому числі собі особисто, де у ОСОБА_1 наявний приватний iнтерес, зумовлений особистою зацікавленістю в отриманні стимулюючої виплати (премії), а саме: 
- розпорядження № 406-К від 27.09.2023 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за вересень 2023 року в розмірі 46 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 442-К від 27.10.2023 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за жовтень 2023 року в розмірі 42 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 485-К від 24.11.2023 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за листопад 2023 року в розмірі 58 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 531-К від 22.12.2023 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за грудень 2023 року в розмірі 58 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 14-К від 29.01.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за січень 2024 року в розмірі 58 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 38-К від 23.02.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за лютий 2024 року в розмірі 46 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 74-К від 27.03.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за березень 2024 року в розмірі 52 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 147-К від 26.04.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за квітень 2024 року в розмірі 46 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 205-К від 27.05.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за травень 2024 року в розмірі 22 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 267-К від 26.06.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за червень 2024 року в розмірі 22 % до середньомісячної заробітної плати;
- розпорядження № 335-К від 26.07.2024 року «Про преміювання працівників апарату міської ради», яким встановив собі премію за липень 2024 року в розмірі 26 % до середньомісячної заробітної плати,
а також в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив НАЗК про наявність у нього реального конфлікту інтересів – про намір видати вищеперелічені розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Івашків В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову відносно ОСОБА_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що наявність вищевказаних проваджень щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності  носить замовний характер, оскільки ініціатором вищевказаних проваджень була заступник міського голови ОСОБА_2 , яка раніше неодноразово зверталась зі скаргами та заявами до компетентних органів.  
Вказує, що постанову суду вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції було допущено порушення вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з Конституцією та законами України і вважає, що суд дав неправильну оцінку доказам, дослідженим в судовому засіданні. Стверджує, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні корупційного правопорушення не підтверджена належними та допустимими доказами і висновок суду про винуватість у вчиненні правопорушень побудований на припущеннях.
Стверджує, що підписуючи розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради», міський голова здійснює технічну функцію та виконує свій обов`язок щодо підписання документів для розпорядження коштами, призначення яких на момент підписання вже визначено радою у вищевказаних документах. Отже, фактично міський голова здійснює розпорядження коштами, призначення яких вирішено міською радою, а розмір та порядок виплати встановлено Постановою № 268 що вказує на повну відсутність дискреційних можливостей у міського голови при вчиненні повноваження, яке полягає у розпорядженні бюджетними коштами при підписанні документів про оплату праці, оскільки норми законодавства не надають міському голові можливості вибору серед щонайменше двох варіантів діяти на власний розсуд.
Зазначає, що у діях Долинського міського голови ОСОБА_1 був відсутність реальний конфлікт інтересів у зв`язку із відсутністю приватного інтересу, відсутністю дискреційних службових повноважень, відсутністю суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом, яка б реально вплинула на об`єктивність або неупередженість рішення, що в свою чергу вказує на відсутність обов`язку у Долинського міського голови ОСОБА_1 , щодо повідомлення про конфлікт інтересів, який визначений у п.2 ч.1 ст. 28 Закону, що в свою чергу вказує на відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.
        Вважає, що розгляд справи суддею Лицур І.М. не відповідав вимогам закону щодо неупередженості та безсторонності складу суду, оскільки в 2024 році вищевказаний суддя вже розглядав провадження за відповідними позовами ОСОБА_2   та ухвалював рішення, які в подальшому були скасовані судами вищих інстанцій. Стверджує,  що ОСОБА_2   перебувала в дружних і та позапроцесуальних відносинах з суддею Лицар І.М., який раніше притягував ОСОБА_1 до відповідальності за правопорушення, передбачені ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, що свідчить про упередженість судді та неможливість розгляду ним відповідного провадження.  Звертає увагу на те, що приміщення суду перебуває у комунальній власності Долинської міської ради, а тому,  враховуючи значний суспільний інтереси вищевказаного провадження, розгляд справи суддею Лицарем І.М.  може викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості складу суду. Вважає, що постановою Долинського районного суду Івано-Фанківської області від 27.05.2025 року під головуванням судді Андрусів І.М.  безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про відвід судді Лицур І.М. 
Вказує, що в процесі розгляду справи  стороні захисту безпідставно було відмовлено в допиті свідків, яким було відомо про порядок преміювання працівників апарату міської ради  та безпідставно відмовлено у задоволені клопотання про витребування з НАЗК та Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області належним чином завіреної копії повідомлення від 28.08.2024 року  про  можливе порушення вимог антикорупційного законодавства міським головою міста Долина ОСОБА_1 та процесуальний документ прийнятий за результатами розгляду вказаного повідомлення.
Вказує, що протоколи про адміністративні правопорушення складені із порушенням закону, оскільки відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, вони повинні бути складені уповноваженими посадовими особами. Однак, допитаний в судовому засіданні 21.07.2025 року старший оперуповноважений 8-го відділу (протидія корупції) Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, ОСОБА_3   підтвердив що не надав документів ОСОБА_1 та суду про те, що він уповноважений на складання протоколів про адміністративні правопорушення пов`язані з корупцією, оскільки такими документами є його службове посвідчення та посадова інструкція. 
Допитана як свідок ОСОБА_4 , працівник УСР в Івано-Франківській області ствердила, що вона не наділена повноваженнями на складання протоколів про адмінпорушення пов`язані з корупцією. 
Вважає, що в судовому засіданні встановлено що протоколи складені не уповноваженою посадовою особою органів внутрішніх справ. 
Також, в судовому засіданні не встановлені причини за якими протокол не складався уповноваженими особами НАЗК, оскільки за змістом абзацу 3 ч. 1 ст. 255 встановлено, що Національне агентства з питань запобігання корупції складає протоколи за статтями 172-4 – 172-9 КУПАП.
Стверджує, що при складанні протоколів ОСОБА_1 не було роз`яснено права та обов`язки, що підтверджено відеозаписом, який було переглянуто в суді першої інстанції. Працівники поліції не надали ОСОБА_1 скористатися послугами адвоката та правом на ознайомлення з матеріалами про що він просив і що підтверджено даним відеозаписом та показами ОСОБА_1 , наданими в суді.
Крім того, вказує, що протокол складений із порушеннями, оскільки оперуповноважений ОСОБА_3 не складав протоколи га бланку в м. Долина, а приїхав в м. Долина вже із заздалегідь роздрукованими протоколами, що свідчить про упередження характер його діяльності. 
При постановленні оскаржуваного рішення суд прийшов до правильного висновку що дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 3 ст. 172-7 КУпАП, як вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення неправильно, оскільки на час вчинення інкримінованих йому дій (неповідомлення у встановленому законом порядку про наявність реального конфлікту інтересів та вчинення дій і прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів) ОСОБА_5 не був особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення. 
Однак, вважає, що суд  безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_1 з ч. 3 ст. 172-7 КУпАП на ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки чинний КУпАП не надає право судді перекваліфіковувати діяння на іншу частину статті яка вказана в протоколі.
Вважає, що суд  першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно застосував двохрічний строк давності, не застосувавши та жодним чином не аргументувавши чому не застосовує шестимісячний строк, який підлягав застосуванню у даних випадках.
На думку апелянта, при складанні протоколів про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, при розгляді справи в суді першої інстанції було допущено ряд порушень проти ОСОБА_1 , як людини що охороняються ЄСПЛ. Зокрема, зважаючи на замовний статус справи, йому незаконно відмовили у відводі судді, витребуванні доказів, допиті свідків захисту, тому оскаржуване рішення суду носить несправедливий характер, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції. Також при набранні оскаржуваною постановою законної сили, будуть внесені дані про ОСОБА_6 , в Єдиний державний реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що буде значно підривати його авторитет в очах громадськості, що є порушенням ст. 18 Конвенції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Івашків В.М.  та ОСОБА_1 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Прокурор Ляхович Д.С. вважала постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження  його не було закрито або  ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про упередженість та необ`єктивність складу суду за участю судді Долинського районного суду Івано-Франківської області Лицура І.М., апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що КУпАП  не  містить норми, які передбачають правові підстави для відводу судді та порядок розгляду заяви про відвід, у зв`язку з чим вищевказане питання  вирішується відповідно до усталеної судової практики, іншим суддею суду у відповідності до загальних принципів здійснення судочинства.
Так, Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.
Норми Кримінального процесуального кодексу України передбачають підстави за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у провадженні та визначають обставини, які повинні бути враховані при вирішанні питання про зміну підсудності провадження та його направлення до іншого суду. 
Зокрема, постановою судді Долинського  районного суду Андрусіва І.М. від 27 травня 2025 року було відмовлено у задоволенні заяви  захисника адвоката Івашківа В.М. про відвід судді Лицура І.М. 
Апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина вищевказаного рішення містить переконливі доводи про відсутність правових підстав для відводу судді.  
Перевіряючи вищевказане рішення суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності ( справа «Фей проти Австрії», справа «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (справа «Пуллар проти Сполученого Королівства». 
Так, відповідно до судової практики Європейського Суду з прав людини, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (справа «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, у зв`язку з чим у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (справа «Пуллар проти Сполученого Королівства» ). При цьому, стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (справа «Веттштайн проти Швейцарії» ).
Разом з тим, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (справа «Кастільо Альгар проти Іспанії»), а тому розгляд відповідних проваджень з ухваленням рішень, які не відповідали інтересам сторони не може свідчити про упередженість та наявність певної особистою заінтересованості судді. 
Так, намагання усунути від участі у розгляді провадження суддю, правова позиція якого визначається стороною як несприятлива для розгляду справи, має ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки у даному випадку заява про відвід судді, хоча і обґрунтовується необхідністю повного та всебічного дослідження обставин справи та захисту порушеного права, однак по суті спрямована на деструктивність судового розгляду.
Апеляційний суд приймає до уваги, що доводи апеляційної скарги, яку подано захисником адвокатом Івашків В.М. за своїм змістом аналогічні тим доводам, які наводились стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції. При цьому, суд першої інстанції ретельно перевіряв вищевказані доводи та прийшов до висновку що вони є необґрунтованими та повністю спростовується сукупністю доказів які містяться в матеріалах провадження. 
Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що рішенням Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області від 01.12.2020 року № 1-1/2020 «Про підсумки виборів, визнання повноважень і реєстрацію депутатів Долинської міської ради та Долинського міського голови» та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 30), повністю підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно було обрано Долинським міським головою та відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», останній  є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, як на міського голову. 
Суд першої інстанції правильно вказав, що  Долинський міський голова ОСОБА_1 відповідно до п. 1 примітки до ст. 172-7 КУпАП та пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за адміністративні в умовах реального конфлікту інтересів.
При цьому, під реальним конфліктом інтересів необхідно розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.
За змістом п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Невід`ємною складовою конфлікту інтересів є службові/представницькі повноваження та вплив (можливість впливу) приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій під час реалізації таких повноважень.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.
Згідно з п. 2.4 Методичних рекомендацій Національного агентства з питань запобігання корупції «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» від 21.10.2022 № 13, суперечність між приватним інтересом та повноваженнями полягає в тому, що, з одного боку, в особи наявний приватний інтерес (майновий або немайновий), а з іншого, особа, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, має виконувати свої службові обов`язки в інтересах держави, територіальної громади, виключаючи можливість будь-якого впливу приватного інтересу.
Суд першої інстанцію обґрунтовано звернув увагу на те, що навіть за умови, що особа, маючи приватний інтерес, приймає об`єктивні та неупереджені рішення, вона вчиняє дії в умовах реального конфлікту інтересів.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
      Суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок головного спеціаліста відділу виявлення та документування правопорушень Департаменту моніторингу і контролю за виконанням актів законодавства про конфлікт інтересів та запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_7   від 24.01.2025 року та який було затверджено заступником Голови НАЗК ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 12-15), відповідно до якого було встановлено, що рішенням Долинської міської ради № 4-1/2020 від 15.12.2020 року передбачено преміювати міського голову щомісячно за результатами роботи. Водночас, згідно п. 16.4 Положення про преміювання працівників апарату міської ради, що є додатком до розпорядження міського голови ОСОБА_9 від 24.04.2020 року № 85, премія міському голові встановлюється в розмірі, що дорівнює середньому розміру премії заступників міського голови, секретаря міської ради та керуючого справами виконкому.  
Суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт наявності дискреційних повноважень у ОСОБА_1 , оскільки останній на власний розсуд  мав можливість вирішувати питання про призначення собі премії, що підтверджується прийнятими ним  рішеннями у вигляді розпоряджень «Про преміювання працівників апарату міської ради» № 65-К від 24.02.2023 року, № 128-К від 27.03.2023 року, № 173-К від 25.04.2023 року, № 227-К від 29.05.2023 року, № 273-К від 27.06.2023 року, № 312-К від 26.07.2023 року, № 369-К від 29.08.2023 року, № 406-К від 27.09.2023 року, № 442-К від 27.10.2023 року, № 485-К від 24.11.2023 року, № 531-К від 22.12.2023 року, № 14-К від 29.01.2024 року, № 38-К від 23.02.2024 року, № 74-К від 27.03.2024 року, № 147-К від 26.04.2024 року, № 205-К від 27.05.2024 року, № 267-К від 26.06.2024 року, № 335-К від 26.07.2024 року, № 339-К від 26.08.2024 року, № 339-К від 26.08.2024 року, № 444-К від 26.09.2024 року та № 484-К від 28.10.2024 року.
Листом № 39-02/6453-25 від 24.01.2025 року Департамент моніторингу і контролю за виконанням актів законодавства про конфлікт інтересів та запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції звернувся з повідомленням до Національної поліції України щодо можливого вчинення Долинським міським головою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-7 КУпАП (т. 1 а.с. 10-11).
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що сукупністю досліджених доказів повністю доведено, що Долинський міський голова ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 цього Закону не повідомив НАЗК про наявність у нього реального конфлікту інтересів – про намір видати вищеперелічені розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради», в тому числі і себе особисто, а також в порушення вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, підписавши зазначені розпорядження, згідно яких надав премію працівникам апарату міської ради, в тому числі собі особисто, у вказаних вище розмірах, де у в нього наявний приватний інтерес, зумовлений особистою зацікавленістю в отриманні стимулюючих виплат (премії), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП. 
    Так, під приватним інтересом Долинського міського голови ОСОБА_1 суд першої інстанції  є прагнення отримувати премію у найвищому розмірі, тому в останнього перед видачею і підписанням вищевказаних розпоряджень, виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним інтересом, обумовленим бажанням отримати стимулюючі виплати (премії) та його посадовими повноваженнями, як міського голови, що вплинуло на його об`єктивність та неупередженість при преміюванні особисто себе.
        Суд першої інстанції належним чином мотивував свої висновки та обґрунтовано зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, повністю даними протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією,  рішенням першої сесії восьмого скликання Долинської міської ради Івано-Франківської області від 15.12.2020 року № 4-1/2020 «Про ранг посадової особи місцевого самоврядування, встановлення надбавки, матеріальної допомоги та преміювання міського голови» (т. 1 а.с. 37), розпорядженнями «Про преміювання працівників апарату міської ради» та додатками до них, відеозаписом, що міститься на диску DVD-R (т. 1 а.с. 44),  показаннями свідків ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , які надали пояснення щодо обставин ознайомлення ОСОБА_1 з протоколами про адміністративне правопорушення.
  Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про безпідставність доводів сторони захисту  про те, що протоколи про адміністративні правопорушення не складалися в м.Долина та складені не уповноваженою особою, оскільки  вони не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються доказами, які містяться  в матеріалах провадження. 
  Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про відсутність відповідних повноважень у суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за іншим законом, який передбачає відповідальність за правопорушення, яке становить менш суспільну небезпеку.
Так, розгляд провадження щодо звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення передбачає необхідність перевірки судом правильності правової кваліфікації правопорушень судом та встановлення і юридичне закріплення в постановленому рішенні точної відповідності ознак вчиненого діяння ознакам складу правопорушення, визначеного в нормі закону про адміністративну відповідальність.
При цьому, зміна правової кваліфікації судом може виражатися у зміні юридичної оцінки встановлених фактичних обставин, які були зазначені у протоколі про  адміністративне правопорушення та які не виходять за межи висунутого обвинувачення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що завданням суду є оцінка доказів, долучених до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення  обставин вчиненого правопорушення відповідно до висунутого обвинувачення та їх відповідність правовій кваліфікації.  За таких обставин, не доведення певних обставин правопорушення, які впливають на правильність правової кваліфікації та встановлення обставин, які свідчать про наявність іншого правопорушення, яке є менш суспільно небезпечним ,  суд зобов`язаний надати правову оцінку таким обставинам і кваліфікувати їх за відповідним закону. Така зміна кваліфікації не свідчить про порушення права на захист, якщо обставини, які дали суду підставі для кваліфікації злочину, були предметом судового розгляду і сторона захисту знала про них і мала можливість їх спростовувати.
   Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч.ч. 1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки він, будучи Долинським міським головою, тобто суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.
    При цьому, суд першої інстанції обґрунтував необхідність вищевказаної перекваліфікації дій ОСОБА_1 та  зазначив, що відповідно до змісту  протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 3 ст. 172-7 КУпАП, як вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення. Однак,  оскільки доказів того, що на час вчинення вищевказаних дій (неповідомлення у встановленому законом порядку про наявність реального конфлікту інтересів та вчинення дій і прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів) ОСОБА_1 був особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, в судовому засіданні не здобуто. 
    Так, постанова Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, набрала законної сили після ухвалення постанови Івано-Франківського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , тобто 13.08.2024 року. За таких обставин,  суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати особою, що була піддана адміністративному стягненню.
У відповідності до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що складання адміністративних матеріалів органами національної поліції регулюється нормами КУпАП, Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, згідно яких, протокол про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП і складається за наслідками встановлення працівником поліції всіх обставин у справі. 
Днем виявлення вчиненого правопорушення необхідно вважати  дату зібрання всіх матеріалів перевірки та складання адміністративних протоколів, оскільки  тільки після збору необхідної інформації уповноважена посадова особа приходить до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення в діях певної особи та складає протокол.
Враховуючи наведене , апеляційний суд вважає, що  суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для закриття провадження по справах за якими, протоколи про адміністративне правопорушення було складено 14.02.2025 року. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення поза розумним сумнівом повністю доводиться належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах провадження та були досліджені судом першої інстанції під час розгляду провадження. 
Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАПпри накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, матеріали, що характеризують особу, яка притягається до відповідальності, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують її відповідальність
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо розміру стягнення за вчинені правопорушення, врахував особу правопорушника, характер i ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень та  у відповідності до вимог ст. 36 КУпАП, призначив законне, обґрунтоване та справедливе стягнення.  

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

                                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Івашківа В.М. залишити без задоволення.
Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                       О.П. Васильєв