Справа № 160/19/15-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О. 	
Провадження № 22-ц/802/859/25  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 вересня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А., 
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_1 на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року,
                                         В С Т А Н О В И В :
У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. У лютому цього ж року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження відповідачем ОСОБА_3 належного йому рухомого та нерухомого майна на загальну суму 176911 грн 05 коп.
Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено ОСОБА_3 відчужувати належне йому рухоме та нерухоме майно на загальну суму 176911 грн. 05 коп.
У травні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування вищевказаного забезпечення позову.
Покликався на ті обставини, що виконуючи зазначену ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року, реєстратор реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області - Адамчук Р. Є. наклав арешт на нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Також зазначав, що рішенням Локачинського районного суду Волинської від 19 лютого 2015 року позов у цій справі було задоволено, стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики на загальну суму 176911 грн 05 коп. На виконання вказаного рішення 03 березня 2015 року було видано виконавчий лист за №160/19/15-ц, який постановою державного виконавця від 10 листопада 2015 року у ВП №47102058, був повернутий стягувачу, а чинність арешту майна боржника припинено.
Проте, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року, щодо арешту нерухомого майна, а саме: будинку за адресою - АДРЕСА_1 . не скасовані.
Крім того відповідач ОСОБА_3 вказував, що будинок, щодо якого було вжито заходи забезпечення позову, йому не належить і не є його власністю. Згідно з інформацією за №416603593 від 06 березня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м, належнить його матері ОСОБА_4 , яка померла в 2016 році.
Відтак, виконуючи ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року у справі №160/19/15-ц, реєстратор реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області - Адамчук Р. Є., помилково наклав арешт на вказане вище нерухоме майно.
У зв`язку із наведеним ОСОБА_3 просив суд скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення заборгованості за договором позики. 
Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, представник відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове рішення про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року у цій справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, помилково вважав, що відсутні підстави для знаття заборони щодо відчуження нерухомого майна, як засобу забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавав. 
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки нерухоме майно, на яке було накладено заборону його відчуження не належить заявнику, то відсутні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Такий висновок суду першої інстанції є правильний.
Встановлено, що ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики було задоволено заяву про забезпечення позову, а саме заборонено відповідачу ОСОБА_3 відчужувати належне йому рухоме та нерухоме майно на загальну суму 176911 грн. 05 коп. (а.с. 10-11).
12 лютого 2015 року реєстратор реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області - Адамчук Р. Є., на виконання вказаної ухвали суду, наклав арешт на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису 8705070), який фактично належить ОСОБА_4 , яка померла в 2016 році, що підтверджується інформацією за №416603593 від 06 березня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 15, 17, 20-22).
Крім того встановлено, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року у даній справі позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики на суму 176911 грн 05 коп., та 1769 грн 12 коп. судового збору, 1000 грн витрат на правову допомогу (а.с. 13).
На виконання вказаного рішення 03 березня 2015 року Локачинським районним судом Волинської області було видано виконавчий лист за №160/19/15-ц, що був пред`явлений до виконання. Постановою державного виконавця від 10 листопада 2015 року у ВП №47102058, вказаний вище виконавчий лист, з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», було повернуто стягувачу, чинність арешту майна боржника припинено та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 14).
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення – ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.
Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20).
У справі, що переглядається, суд першої інстанцій, на думку колегії суддів, встановивши, що власником арештованого майна – будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є матір позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доказів, які б свідчили про прийняття ним спадщини позивач не надав, дійшов вірного висновку, що майнові права останнього не порушені, а тому відсутні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову.
За таких обставин, колегія судів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Доводи апеляційної скарги не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,
                                                У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді