ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 756/11940/23
провадження № 61-4679св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                         Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛТОН»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛТОН» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди   
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у складі колегії суддів:  Левенця Б. Б., Борисової В. М., Ратнікової В. М.,
 
ВСТАНОВИВ
 
1.  Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому                                       з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправним                              і скасувати наказ від 09 серпня 2023 року № СЛТ00000018-0000000348 про його звільнення з посади головного інженера проекту в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СЕЛТОН» (далі - ТОВ «СЕЛТОН») і поновити його на роботі                    з 10 серпня 2023 року на посаді головного інженера проекту; стягнути з ТОВ «СЕЛТОН» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня 2023 року до 08 травня 2024 року в сумі 607 674,60 грн, до виплати з якої після оподаткування 489 178,05 грн, моральну шкоду в сумі 180 000,00 грн, до виплати з якої після оподаткування 144 900,00 грн. 
 
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він                              є громадянином держави Ізраїль, висококваліфікованим інженером-конструктором у галузі прикладної робототехніки.
06 травня 2022 року між ТОВ «СЕЛТОН» і позивачем укладено контракт на 1 рік, який у подальшому продовжили до 08 травня 2024 року.
Згідно з наказом від 27 червня 2023 року № СЛТ00000053-0000000348                            ОСОБА_1 перевели на посаду головного інженера проекту до 05 травня 2024 року, при цьому додаткової угоди до контракту підписано не було, a чи були зроблені зміни в дозволі на працевлаштування - невідомо.
Обсяг посадових та функціональних обов`язків на підприємстві залишився                                 в більшості незмінним, крім того, що не було обов`язків з керівництва безпосередньо процесом виробництва устаткування. 
Позивач вважав, що на період переведення його на іншу посаду укладений з ним контракт від 06 травня 2022 року свою дію призупинив і правовідносини з ТОВ «СЕЛТОН» регулювалися положеннями КЗпП України.
25 липня 2023 року позивач отримав повідомлення про розірвання контракту                  з 09 серпня 2023 року на підставі п. 6.3 розділу 6 контракту (за рішенням власника (учасника ТОВ «СЕЛТОН»)). 
При підписанні контракту позивач вважав, що підпункт «в» пункту 6.3 розділу 6 контракту - це спосіб реалізації процедури його розірвання, а не самостійна підстава для припинення трудових відносин. 
Відповідно до пункту 1.2.  цей контракт є трудовим договором. За таких обставин,  передбачені діючим законодавством України гарантії щодо недопущення звільнення з роботи без наявності для цього підстав поширюються на нього так само, як на будь-якого громадянина України.
На думку позивача, факт розірвання контракту не мав значення для його роботи на посаді головного інженера проекту і мав стосувався лише до тих трьох днів роботи на посаді головного інженера після закінчення періоду, на який було переведено на іншу посаду.
Переведення його на іншу посаду  підтверджує наміри ТОВ «СЕЛТОН» співпрацювати з ним за трудовим договором, формою якого був виданий наказ. 
09 серпня 2023 року позивач ознайомився з наказом № СЛТ00000018-0000000348 про припинення трудового договору (контракту), яким його звільнено з посади головного інженера проекту за пунктом 8 статті КЗпП України, за рішенням загальних зборів учасників товариства. 
Вважає звільнення незаконним, тому має право на стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 01 жовтня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним і скасував наказ від 09 серпня            2023 року № СЛТ00000018-0000000348 про звільнення ОСОБА_1 з роботи                      з посади головного інженера проекту в ТОВ «СЕЛТОН». Поновив ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «СЕЛТОН» з 10 серпня 2023 року на посаді головного інженера проекту. Стягнув з ТОВ «СЕЛТОН» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня 2023 року до 08 травня 2024 року в сумі 607 674,60 грн та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Допустив негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, розриваючи контракт з позивачем, не надав суду доказів на підтвердження того, що сторони укладали контракт про прийняття на роботу позивача саме на посаду головного інженера проекту ТОВ «СЕЛТОН», оскільки зі змісту контракту відомо, що позивач за контрактом прийнятий на посаду головного інженера.
 
Оскільки наказ про звільнення позивача є незаконним, ОСОБА_1 має право на стягнення середнього заробітку, а також моральної шкоди. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «СЕЛТОН» задовольнив частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року скасував, ухвалив нове рішення, яким                         у задоволенні позову відмовив.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що переміщення головного інженера ОСОБА_1 з підрозділу «Виробничий цех» (місце роботи при прийнятті на роботу) на посаду головного інженера до підрозділу «Технічний відділ» в межах ТОВ «СЕЛТОН» за відсутності змін в оплаті праці, залишення незмінним обсягу посадових та функціональних обов`язків не може вважатись переведенням на іншу роботу, а є переміщенням працівника (стаття 32 КЗпП України).
Укладений між сторонами контракт від 06 травня 2022 року не набув статусу безстрокового трудового договору.
На час розгляду справи судом першої інстанції і ухвалення рішення закінчився строк дії трудового договору (контракту), укладеного з ОСОБА_1 до 08 травня 2024 року.
Підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку і в частині про відшкодування моральної шкоди немає.
      
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 607/14453/20; відсутній висновок Верхового Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.  
 
Апеляційний суд не врахував зміст уточненого позову щодо обсягу посадових                         і функціональних обов`язків та їх зміну після переведення позивача на посаду головного інженера проекту. 
 
Наказ ТОВ ««СЕЛТОН»» від 27 червня 2023 року про переведення свідчить про зміну посади (головний інженер на головний інженер проекту). Апеляційний суд помилково вважає, що за цим наказом відбулось переміщення, а не переведення працівника. 
 
Апеляційний суд необґрунтовано визнав за можливе одночасне існування наказів ТОВ ««СЕЛТОН»» від 27 червня 2023 року про переведення, з яким позивач ознайомлювався, і наказ від 27 червня про переміщення, з яким позивач ознайомлений не був. 
 
Штатні розписи ТОВ «СЕЛТОН» станом на 01 червня, 01 липня 2023 року свідчать про те, що посада головного інженера проекта була спеціально створена                                  у технічному відділі підприємства. 
 
Позивач був прийнятий на посаду з кодом 1222.1 (група в Національному класифікаторі професій «Головні фахівці - керівники та технічні керівники виробничих підрозділів у промисловості»), а переведений на посаду з кодом 1237.1 (група в Національному класифікаторі професій «Головні фахівці - керівники науково-дослідних підрозділів та підрозділів з науково-технічної підготовки виробництва та інші керівники»). 
 
З дати переведення позивача на посаду головного інженера проекту, укладений контракт припинив свою дію, а контракт щодо роботи на посаді головного інженера проекту не укладався. Наказ про переведення ОСОБА_1 на посаду головний інженер проекту від 27 червня 2023 року є строковим трудовим договором. 
 
Апеляційний суд не визначився щодо правового статусу контракту після                            27 червня 2023 року. 
 
Якщо наказ про звільнення видано неправомірно, то позивач має бути поновлений на роботі після дня звільнення до закінчення строку дії трудового контракту. 
 
Рух в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
13 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
02 травня 2022 року видано дозвіл № НОМЕР_1 , на застосування праці громадянина Ізраїля ОСОБА_1 на посаді головний інженер ТОВ «СЕЛТОН».
 
 06 травня 2022 року між ОСОБА_1 і ТОВ «СЕЛТОН» укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду головного інженера ТОВ «СЕЛТОН».
 
Відповідно до пункту 7.1 цей контракт укладається терміном на один рік та діє                              з 09 травня 2022 року до 08 травня 2023 року. 
 
Відповідно до наказу від 06 травня 2022 року № СЛТ00000009-000000348 ОСОБА_1 прийнято на роботу у виробничий цех на посаду головного інженера КП 1237.1. 
 
04 квітня 2023 року між позивачем і ТОВ «СЕЛТОН» підписано додаткову угоду                  № 1 до контракту від 06 травня 2022 року, відповідно до умов якої цей контракт укладається терміном на два роки і діє з 09 травня 2022 року до 08 травня                   2024 року.
 
Наказом ТОВ «СЕЛТОН» від 27 червня 2023 року (розпорядження)                                      № СЛТ00000053-0000000348 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_1 , попереднє місце роботи - виробничий цех, посада - головний інженер, був переведений на нове місце роботи - технічний відділ, посада - головний інженер проекту технічного відділу. 
 
Наказом ТОВ «СЕЛТОН» від 27 червня 2023 року № 53/348 «Про переміщення в інший структурний підрозділ головного інженера ОСОБА_1 », позивача переміщено з структурного підрозділу «Виробничий цех» до структурного підрозділу «Технічний відділ».  
 
Рішенням одноособового учасника ТОВ «СЕЛТОН» від 25 липня 2023 року № 84 учасник вирішив на підставі пункту 6.3 статті 6 Контракту від 06 травня 2022 року достроково розірвати Контракт від 06 травня 2022 року з ОСОБА_1 
 
25 червня 2023 року ТОВ ««СЕЛТОН»» направило ОСОБА_1 повідомлення про розірвання контракту від 06 травня 2022 року з 09 серпня 2023 року. Звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством України і контрактом від 06 травня 2022 року.
 
Наказом від 09 серпня 2023 року № СЛТ 00000018-000000348 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 був звільнений з посади головного інженера проекту технічного відділу ТОВ «СЕЛТОН» на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП. Звільнення через підстави, передбачені трудовим договором                                          з нефіксованим робочим часом, контрактом з підстав, передбачених контрактом (за рішенням загальних зборів учасників товариства, п.п. 6.3 п.6 контракту від 06 травня 2022 року.
 
Відповідно до наказу ТОВ «СЕЛТОН» від 01 червня 2023 року № 30 про введення з 01 червня 2023 року змін до штатного розпису і відповідно до  штатного розпису ТОВ «СЕЛТОН» станом на 01 червня 2023 року, ОСОБА_1 зазначений як такий, що обіймав посаду головного інженера виробничого відділу (пункт 34 штатного розпису). За цим же штатним розписом ТОВ «СЕЛТОН» не передбачено                                     в структурних підрозділах товариства іншої посади з назвою «Головний інженер».
 
Відповідно до наказу ТОВ «СЕЛТОН» від 01 липня 2023 року № 48 про введення               з 01 липня 2023 року змін до штатного розпису і штатним розписом ТОВ «СЕЛТОН» станом на 01 липня 2023 року, ОСОБА_1 зазначений як головний інженер проекту технічного відділу (пункт 23 штатного розпису). За цим же штатним розписом ТОВ «СЕЛТОН» передбачено в іншому структурному підрозділі товариства «Виробничий відділ» іншу посаду з назвою «Головний інженер», яку обіймав станом на 01 липня 2023 року ОСОБА_8 . Іншої посади з назвою «Головний інженер» в структурних підрозділах ТОВ «СЕЛТОН» цей штатний розпис не передбачав.
 
2.  Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                     2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права                          в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
 
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою,                                      а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
 
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
 
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗпП України).
 
Відповідно до статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство,                     в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
 
Частина друга статті 32 КЗпП України трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.
 
Зміна істотних умов праці включає зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. Перелік істотних умов праці не є вичерпним (висновок викладено у постанові Верховного суду від 26 серпня 2021 року у справі № 607/14453/20).
 
Підстави припинення трудового договору визначені у статті 36 КЗпП України.
За змістом пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
 
Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.
 
За обставинами цієї справи між сторонами укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду головного інженера ТОВ «Селтон».  
 
У матеріалах справи є копії наказів відповідача від 27 червня 2023 року «Про переміщення в інший структурний підрозділ головного інженера ОСОБА_1 » та «Про переведення на іншу роботу» (нове місце роботи - головний інженер проекту (технічний відділ)). 
 
У наказі відповідача «Про переміщення» зазначено, що  ОСОБА_1 переміщено зі структурного підрозділу виробничий цех до структурного підрозділу технічний відділ.
 
У наказі відповідача «Про переведення на іншу роботу» зазначено, що попереднє місце роботи  ОСОБА_1 - виробничий цех, посада - головний інженер, нове місце роботи - технічний відділ, посада - головний інженер проекту технічного відділу.
 
Встановивши, що доказом переведення позивача на іншу посаду також є довідка про заробітну плату в ТОВ «СЕЛТОН» та витребувані судом документи з Головного управління ДПС у місті Києві (податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період з 2 кварталу 2022 року до 3 кварталу 2023 року), врахувавши, що позивач із наказом «Про переміщення в інший структурний підрозділ» не ознайомлювався, відповідач цю обставину не спростував, а також встановивши, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади головного інженера проєкту, тоді як за умовами контракту він був прийнятий на посаду головного інженера, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування наказу від 09 серпня 2023 року про припинення трудового договору.
 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що позивач був переміщений з одного структурного підрозділу в інший, а не переведений на іншу роботу. Контракт від 06 травня 2022 року не набув ознак безстроковості, а дострокове розірвання трудового договору передбачене підпунктом «в» пункту 6.3 контракту. 
 
Разом з тим апеляційний суд залишив поза увагою те, що при переміщенні працівника діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади) (висновок Верховного Суду України у постанові                              від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1178цс15).
 
Водночас у цій справі встановлено, що у штатному розписі станом на 01 червня 2023 року ОСОБА_1 зазначений як такий, що обіймав посаду головного інженера виробничого відділу (пункт 34 штатного розпису), а відповідно до штатного розпису станом на 01 липня 2023 року, ОСОБА_1 зазначений головним інженером проекту технічного відділу (пункт 23 штатного розпису), а посаду головного інженера виробничого відділу обіймав ОСОБА_8 .  
 
Тобто після видання наказу відповідача від 27 червня 2023 року відбулась зміна істотних умов трудового договору, зокрема найменування посади, і позивач був переведений не лише в інший структурний підрозділ, а й на іншу роботу, що не може вважатись переміщенням працівника. Отже, позивач фактично обіймав іншу посаду, ніж передбачено контрактом.
 
Разом із цим додаткової угоди до контракту підписано не було.
 
З огляду на те, що між сторонами не було укладено додаткової угоди до контракту, його умови не були змінені, а тому їх дія не може поширюватися на нові умови праці. 
 
За таких обставин з моменту видання наказу про переведення контракт, укладений  06 травня 2022 року, припинив свою дію. Надалі трудові відносини між сторонами оформлені новим строковим трудовим договором - наказом роботодавця.
 
У зв`язку з наведеним відповідач не мав правових підстав для припинення трудових відносин на підставі умов, передбачених контрактом від 06 травня                      2022 року, адже після переведення ОСОБА_1 в інший підрозділ  і на іншу посаду, без укладення нового контракту або внесення змін до існуючого, трудові відносини регулюються положеннями КЗпП України.
 
Відповідач порушив норми трудового законодавства України при звільненні позивача із займаної посади, що є підставою для скасування наказу від 09 серпня 2023 року № СЛТ 00000018-000000348 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 .
 
Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги, що наказ про переведення мав строковий характер і діяв до 05 травня 2024 року, а тому вимоги позивача про поновлення на посаді задоволенню не підлягають.
 
Оскільки наказ відповідача від 09 серпня 2023 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 є незаконним, позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України.
 
Ураховуючи, що апеляційний суд не перевірив правильність встановленого судом першої інстанції розміру середньоденної заробітної плати позивача, періоду, за який він підлягає стягненню, а суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості це зробити, постанова апеляційного суду в частині вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд. 
 
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Встановивши порушення трудових прав позивача незаконним звільненням, що завдало йому моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення таких вимог позивача.
 
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
 
Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року в частині визнання протиправним і скасування наказу, стягнення моральної шкоди скасувати, залишити в силі в цій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року. 
 
Постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року в частині поновлення на роботі змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року в частині стягнення середнього заробітку скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                          Є. В. Коротенко     
                                                                                                          В. М. Коротун
                                                                                                          М. Ю. Тітов