УХВАЛА
 
01 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 191/5753/16-ц
провадження № 61-4660 ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи і проходження періодичного медичного огляду та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області                від 28 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року змінено в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду залишено без змін.
08 квітня 2025 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Судучерез засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказані судові рішення після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просив їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2025 року поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень, касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати докази сплати судового збору в частині вимоги майнового характеру про відшкодування моральної шкоди. 
16 травня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав доВерховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (передано судді-доповідачу 19 травня 2025 року), у якій зазначив, що відмовляється від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, тому відсутні підстави для сплати судового збору. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2025 року продовжено  ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у зв`язку з необхідністю надати виправлену редакцію касаційної скарги, у якій зазначити клопотання щодо оскарження судових рішень саме в якій частині.Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У липні 2025 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла уточнена редакція касаційної скарги.
У прохальній частині уточненої редакції касаційної скарги заявник відмовляється від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій у повному обсязі та ухвалити нове, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. 
Згідно з частиною першою статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Заявник повторно зазначив клопотання про відмову від частини позовних вимог (моральної шкоди) до відкриття касаційного провадження та оскаржує судові рішення попередніх інстанцій у повному обсязі.
При цьому заявник не скористався правом часткового оскарження судових рішень, та в уточненій касаційній скарзі оскаржує судові рішення повністю, тобто і щодо вирішення судом позовної вимоги (моральної шкоди) у розмірі                    501 000,00 грн, яка всупереч вимогам закону та пропозиції суду не оплачена судовим збором.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки у встановлений судом строк, станом на 01 вересня 2025 року недоліки касаційної скарги не усунуто, зокрема не виконано вимоги ухвал Верховного Суду від 01 травня та 09 червня 2025 року, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).
Також ОСОБА_1 повторно заявив, що відмовляється від позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої статті 255 ЦПК України).
Згідно з частинами другою, третьою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (частина друга статті 256 ЦПК України).
Верховний Суд зазначає, що процесуальне право відмовитись від частини позовних вимог позивач має на будь-якій стадії судового процесу, наслідком чого є прийняття судом відмови від позову, закриття провадження в частині позовних вимог, вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат та неможливість повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4 частини першої статті 255, статті 256 ЦПК України).
Дотримання зазначених гарантій процесуальних прав сторін можливе на будь-якій стадії процесу, якщо судом будь-якої інстанції відкрито провадження у справі. 
Оскільки судом касаційної інстанції не відкрито касаційне провадження у цій справі, клопотання про відмову від частини позовних вимог не може бути вирішено.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року у справі               № 191/5753/16-ц вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                    О. В. Білоконь