ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 року                        м.Дніпро                           Справа №  904/5593/24
 Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:          Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів:                       Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача:       не з`явився 
від відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   
Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТСТАЛЬЦЕНТР" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 р. 
(суддя Скриннікова Н.С., м. Дніпро, повний текст рішення складено 07.04.2025 р.) 
у справі 
за позовом 
Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", 
м. Дніпро 
до 
Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТСТАЛЬЦЕНТР", 
м. Дніпро 
про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 1 025 152,12 грн.  

ВСТАНОВИВ:

1.       Короткий зміст позовних    вимог.

Акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТСТАЛЬЦЕНТР", про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом у розмірі 966 700,23 грн., заборгованість по процентам у розмірі 5 763, 69 грн., штраф ( фіксована складова ) у розмірі 1 000 грн., штраф (змінна складова) у розмірі 51 688, 20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов кредитного договору №  20.90.0000000682 від 18.06.2024 р. щодо повного та своєчасного погашення наданого кредиту, процентів за користування кредитом та винагороди за кредитне обслуговування.
06.01.2025 р. Відповідач отримав ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про відкриття провадження через електронний суд, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 27.03.2025 р. представник Відповідача подав через електронний суд заяву про вступ у справу. Відзив на позов не подав.

2.      Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у    справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області 07.04.2025 р. у справі № 904/5593/24 задовольнити позов повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Метстальцентр” на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором N 20.90.0000000682 від 18.06.2024 р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 966 700, 23 грн; загальний залишок заборгованості за процентами в сумі 5 763, 69 грн; штраф (фіксована складова) в сумі 1000, 00 грн; штраф (змінна складова) в сумі 51 688, 20 грн; судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15 377, 28 грн.

3.      Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТСТАЛЬЦЕНТР", через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області 07.04.2025 р.  у справі № 904/5593/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

4.      Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 р. у справі № 904/5593/24 частково таким, що не ґрунтуються на фактичних обставинах, та суперечать діючому законодавству України, крім того судом першої інстанції не була врахована позиція Відповідача, більш того, на момент розгляду справи у першій інстанції Відповідач не мав належного представника для повноцінної участі у справі, що в сукупності призвело до неналежного розгляду судом обставин і фактів, які призвели до незаконного і необґрунтованого рішення.
          Водночас, на думку Скаржника, судом першої інстанції взагалі не взято до уваги пункт 8.38. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 де зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
      При цьому, Скаржник зазначає, що господарська діяльність Відповідача, як і багатьох підприємств в Україні паралізована, наявна загроза життю співробітників Відповідача та людей в Україні в цілому, що приносить щоденні збитки Відповідачу і фактично «паралізує» його діяльність і як наслідок - це відображається на фінансових результатах Відповідача. Введення воєнного стану в Україні відноситься до форс-мажорної обставини відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" № 671/97-ВР. До того ж ТПП України, враховуючи надзвичайно складну ситуацію, з якою зіткнулась наша країна, ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) про, що зазначено у загальному офіційному листі ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. щодо засвідчення форс-мажорних обставин. На сьогодні ситуація у країні є складною, масовані ракетні атаки країни-агресора по об`єктах критичної інфраструктури призвели до відключення електропостачання по всій країні, багато великих міст має проблеми з водопостачання, опаленням та зв`язком. Зазначені обставини негативно впливають на фінансовий стан Відповідача, у зв`язку з чим останній вимушений скорочувати штат підприємства, зменшувати заробітну плату та тривалість робочого дня працівників. Крім того зазначені обставини прямо впливають на господарську діяльність Відповідача, оскільки численна кількість Контрактів скасовується, ринок послуг і товарів як і Відповідач несуть значні збитки, усі ці фактори в сукупності не були досліджені судом першої інстанції, не взяті до уваги і не підлягали вивченню для всебічного і справедливого розгляду справи.
Скаржник наголошує на тому, що важливим фактом, яким знехтував суд першої інстанції, а Позивач фактично ввів суд в оману - є часткове погашення заборгованості Відповідачем Позивачу, а саме часткова сплата за кредитним договором № 20.90.0000000682 від 18.06.2024 р. Без ПДВ: на суму 100 000,00 грн. - 30.01.2025 р.; на суму 100 000,00 грн. - 26.02.2025 р., на суму 100 000,00 грн. - 28.03.2025 р.. Таким чином у період розгляду справи судом першої інстанції Відповідач здійснив оплати на загальну суму 300 000,00 грн. Позивачу, проте це не було враховано ані судом першої інстанції, ані Позивачем, що фактично призвело до винесення рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, більш того математичний розрахунок позовних вимог виконаний з помилками, які не відповідають дійсним обставинам справи.
Відтак, на думку Скаржника, суд першої інстанції знехтував діючим законодавством України, не врахував і належним чином не дослідив усі фактичні дані у справі, суб`єктивно віднісся до доводів Позивача та не дав належної оцінки відсутності доказів зі сторони Відповідача, порушив матеріальне та процесуальне діюче законодавство України та врешті решт прийшов до висновків, які не відповідають дійсності і реальності спірних правовідносин.

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

        Від Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою та просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника Позивача.
     Зокрема, Банк посилається на те, що обов`язок належного виконання взятих на себе зобов`язань зберігається, звільняється боржник лише від штрафних санкцій, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.
       Позивач також вказує на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну Торгово-промислова палата 28.02.2022 р. розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства. Однак, цілком зрозуміло, що такий лист не завжди буде правовим виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань. І лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин і мати доказову силу в суді. Таким чином, суди встановлюють наявність чи відсутність факту форс-мажору лише на підставі всієї доказової бази, детально аналізуючи кожну ситуацію окремо та поведінку сторін. До того ж, лист Торгово- промислової палати не має наперед встановленої сили, а може лишень виступати додатковим аргументом в суді. 

6.      Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2025 р. витребувано  у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/5593/24. 
Матеріали справи № 904/5593/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2025 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТСТАЛЬЦЕНТР" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 р. у справі  №904/5593/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 18 452 грн. 73 коп. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 29.10.2025 р..
         Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
         Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Позивачата Відповідача.
В судовому засіданні 29.10.2025 р.  була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.     Встановлені судом обставини справи.

18.06.2024 р. між Акціонерним товариством "Акцент-Банк" ( Банк ) та ТОВ “Метстальцентр” ( Позичальник ) укладено кредитний договір №   N20.90.0000000682. Істотні умови кредитування визначені в розділі А кредитного договору. Вид кредиту – строковий кредит (пункт  А1 договору). Ліміт цього договору: 1  033 764,12 грн. на погашення заборгованості за кредитом № 50.90.0000000030/4 від 25.01.2024 р..
Термін повернення кредиту 16.06.2025 р.. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежу (додаток №1 договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. 
Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою: сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором* ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.)*процентна ставка за місяць)/((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) -1); сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом*річна процентна ставка/кількість днів поточного року)*кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу; сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту-сума щомісячного платежу за %.
Згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених  цим  договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити  умови цього договору, встановивши  інший термін повернення  кредиту. При цьому Банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 16 .06.2025 р. (пункт А3 договору).
Пункт А.5 Зобов`язання позивальника забезпечуються Договором Поруки № N70.90.0000000212 від 18.06.2024 р. та Договором поруки № N70.90.0000000214  від 18.06.2024 р..
За  користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 24,90%  річних ( пункт кредитного договору А6 ). 
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних  залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/360") (пункт кредитного договору А8). 
Якщо ануітетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день (пункт  кредитного договору А8).    
Позичальник сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 % від суми зазначеного у пункті А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування  винагороди здійснюється у дату  сплати (пункт кредитного договору А10 ). 
Позичальник сплачує Банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,00% від суми встановленого у пункт А2 цього договору ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому договору. Рахунок для сплати винагороди – НОМЕР_1 (пункт  кредитного договору А11). 
Відповідно до пункту 1.1 договору Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А1 цього договору, з лімітом та на цілі, значені у п. А.2 договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеною у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.
Строковий кредит (далі - кредит) надається Банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.
Термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього договору. Зазначений термін може бути змінений згідно з пунктами А.12, 2.3.2,  2.4.1 цього договору ( пункт 1.2 договору).
Зобов`язання Позичальника визначені у пункті 2.2 кредитного договору, зокрема: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому пункті 1.1 цього договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно  до  пунктів  4.1, 4.2, 4.3. цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені пунктами 1.2, 2.2.13, 2.3.2 цього  договору; сплатити Банку винагороду відповідно до пунктів 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.
Відповідно до умов пункту 2.3.2 кредитного договору, при настанні будь-якої з наступних подій: порушенні Позичальником  будь-якого із зобов`язань, передбачених  умовами  цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту; порушенні господарським/цивільним судом справи про банкрутство Позичальника або про визнання недійсними установчих документів Позичальника, або про відміну державної реєстрації Позичальника; ухваленні (прийнятті) власником або компетентним органом рішення про ліквідацію Позичальника; смерті Позичальника; порушення кримінальної відповідальності Позичальника; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться у пункті 2.2.10 цього договору, відсутності у Банку вільних грошових коштів, про що Банк письмово повідомляє Позичальника; наявності судових рішень про стягнення грошових коштів з поточного рахунку Позичальника, що набули законної чинності, наявності арешту на поточних рахунках, що належать Позичальнику, наявності платіжних вимог про примусове списання та інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий Позичальнику кредит не буде повернений своєчасно; неодноразовому ( два і більше разів ) надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту в порушення порядку, передбаченого п.1.1 цього договору Банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору-зажадати від Позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При ньому згідно зі статтями 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання  яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором; або: б) розірвати цей договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії цього договору Позичальник зобов`язується  повернути  Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за ним договором; або: в) згідно зі статтю 651 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається  розірваним. При цьому в останній день дії договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за ним договором.
В пункті 6.1 договору сторони передбачили, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його Сторонами. 
Умовами пункту 6.3 договору визначено, що він може були змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.
Позивач надав суду копію меморіального ордеру № TR.37504982.50578.64999 від 18.06.2024 р. на суму 1  033  764,12 грн., за даними якого - Платник: ТОВ “МСЦ”, код  43600188  - це дані Відповідача. Отримувач – транз рах перегляд заборгованості МСБ, АТ “А-Банк”,  код 14360080 – це дані Позивача. Призначення платежу – трансформація заборгованості згідно договору № N20.90.0000000682 від 18.06.2024 р..
Позичальник отримав вимогу Банку про повернення кредиту достроково 02.12.2024 р. (трек номер 4902500053990), якою змінено дату повернення кредиту та встановлено останнім днем повернення кредиту 19.11.2024 р..
Отже предметом спору є стягнення з Позичальника на користь Банку заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору №  N20.90.0000000682 від 18.06.2024 р.: залишку за тілом кредиту – 966  700, 23 грн, заборгованості за процентами 5   763, 69 грн.;  штрафу – 1  000,00 грн ( фіксована складова ); штрафу – 51    688, 20 грн. ( змінна складова ).
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.       Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, Скаржник оскаржує судове рішення з посиланням на можливість зменшення судом загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання з посиланням на введення воєнного стану в Україні, що відноситься до форс-мажорної обставини (обставин непереборної сили), які негативно впливають на фінансовий стан Відповідача, в іншій частині судове рішення Скаржником не оскаржуються, отже, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України, апеляційним судом не переглядаються встановлені судом обставини пов`язані з: укладанням між сторонами кредитного договору №  20.90.0000000682 від 18.06.2024 р.; отриманням Позичальником від Банку суми кредиту; щодо повного та своєчасного погашення наданого кредиту; правильності розрахунку процентів за користування кредитом та винагороди за кредитне обслуговування.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апеляційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог апеляційної скарги, які наведені Скаржником і стали підставою для відкриття апеляційного провадження.
При цьому сам Скаржник в апеляційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі апеляційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для апеляційного оскарження, покладається на Скаржника.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Зміст договору становлять  умови  (пункти),  визначені  на розсуд сторін і погоджені ними, та  умови,  які є обов`язковими  відповідно до актів цивільного  законодавства  ( ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Положеннями ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частинами 1,2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути  кредит  та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За умовами частини 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування  кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється сторонами, між Акціонерним товариством "Акцент-Банк" ( Банк ) та ТОВ “Метстальцентр” ( Позичальник ) укладено кредитний договір №   N20.90.0000000682 від 18.06.2024 р., на виконання якого Позичальник отримав від Банку  - 1  033  764,12 грн. із терміном повернення кредиту 16.06.2025 р., та з погашенням кредиту і процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежу ( додаток №1 договору ). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. 
В подальшому Позичальник отримав вимогу Банку про повернення кредиту достроково 02.12.2024 р., якою змінено дату повернення кредиту та встановлено останнім днем повернення кредиту 19.11.2024 р..
У зв`язку із не поверненням кредиту, Банк нарахував Позичальнику суму заборгованості, яка складається із залишку за тілом кредиту – 966  700, 23 грн, заборгованості за процентами 5   763, 69 грн.;  штрафу – 1  000,00 грн ( фіксована складова ); штрафу – 51    688,20 грн. ( змінна складова ).
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється Скаржником, що Позивач надав суду докази настання строку до подання позову до суду заплатити зі сторони Відповідача за кредитним договором №  N20.90.0000000682 від 18.06.2024 р., а отже Відповідач є Боржником, який прострочив виконання свого зобов`язання заплатити грошові кошти в розмірі заявлених позовних вимог.
В апеляційній скарзі Скаржник посилається на часткова сплату за кредитним договором № 20.90.0000000682 від 18.06.2024 р. Без ПДВ: на суму 100 000,00 грн. - 30.01.2025 р.; на суму 100 000,00 грн. - 26.02.2025 р., на суму 100 000,00 грн. - 28.03.2025 р.. При цьому, матеріали справи не містять доказів  оплати Позичальником залишку кредиту, який є предметом спору.
         Не відповідають обставинам справи і доводи Скаржника пов`язані із не врахуванням  судом першої інстанції позиції Відповідача, яка взагалі не була доведена суду, оскільки  ТОВ "МЕТСТАЛЬЦЕНТР" не скористалося своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, хоча 06.01.2025 р. отримало ухвалу про відкриття провадження через електронний суд, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а 27.03.2025 р. представник Відповідача подав через електронний суд заяву про вступ у справу. 
         Щодо доводів апеляційної скарги пов`язаних із можливістю суду зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання,  колегія суддів зазначає, що під час розгляду спору в місцевому господарському суді Відповідач не подавав такого клопотання.
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Колегія суддів апеляційного суду, зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин ( частина 3 ст. 551 ЦК України ), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки ( правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 р. у справі № 911/378/17 ( 911/2223/20 ).
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки ( штрафу, пені ) таким наслідкам, поведінки винної особи ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків ) тощо ( аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2022 р. у справі № 910/15705/21 ).
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Варто зазначити, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.12.2024 р. у справі № 922/444/24                     ( Провадження № 12-66гс24 ) зазначила, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як  підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання про зменшення розміру процентів річних, Велика Палата Верховного Суду виходила з конкретних встановлених обставини справи № 902/417/18, які мали юридичне значення для такого зменшення.
У п. 8.38 постанови від  18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 ( провадження №                        12-79гс19 )  Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Більше того,  у пункті 72 постанови від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22                              ( провадження № 12-4гс24 ) за позовом корпорації про стягнення з державного підприємства заборгованості за виконані роботи, штрафу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.
Велика Палата Верховного Суду  у п. 49 ухвали від 18.12.2024 р. у справі № 922/444/24    ( Провадження № 12-66гс24 ) також звертала увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин ( частина 3 ст. 551 ЦК України ) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки ( що підлягає стягненню за порушення зобов`язання ), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права. Такі правові висновки викладені у пунктах 213 та 214 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 р. у справі № 911/952/22 (провадження № 12-79гс23).
Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не було заявляє відповідне клопотання, відповідно не було надано доказів існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, а також загального розміру відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування   судового рішення місцевого господарського суду,    оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення   підлягає  залишенню без змін.

10.   Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТСТАЛЬЦЕНТР" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 р.  у справі №904/5593/24 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право  касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.     
Повний текст постанови складено 04.11.2025 р.
Головуючий суддя                                                                      І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                           О.В. Чус
Суддя                                                                                           М.О. Дармін