15.09.25
22-ц/812/1649/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 488/5790/24
Провадження № 22ц/812/1649/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
іменем України

15 вересня 2025 року         м. Миколаїв         Справа № 488/5790/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В., суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В., 
переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Щеглової Я.В., у приміщенні цього суду в м. Миколаєві, повне судове рішення складено 03 червня 2025 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

23 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
В обґрунтування позову зазначала, що вона з відповідачем є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З батьком дитини вони у шлюбі не перебувають, проживають у різних містах. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує обов`язок з утримання їх спільної дитини. Сама позивачка також потребує допомоги до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, як на утримання дитини, так і на утримання матері дитини. Інформація про стягнення за виконавчими документами щодо відповідача та про наявність на його утриманні інших дітей або непрацездатних батьків відсутня. За своїм станом здоров`я відповідач може працювати та сплачувати аліменти. Зазначала, що середня заробітна плата в м. Миколаєві для чоловіків становить 18 000 грн на місяць.
Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, а також аліменти на своє утримання в розмірі 3000 грн щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку.
У відзиві на позов відповідач вказував, що максимальна грошова сума аліментів, яку він може сплачувати на користь позивачки становить 3000 грн, з яких: 2500 грн – на утримання дитини та 500 грн – на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років.
В обґрунтування заперечень зазначав, що з травня 2024 року вони з позивачкою спільно не проживають. З цього часу він добровільно надавав ОСОБА_2 матеріальну допомогу з огляду на свої можливості. Не відмовляв у наданні допомоги на прохання позивачки. Вказував, що від іншого шлюбу має дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він сплачує аліменти за рішенням суду.
На сьогодні відповідач не є офіційно працевлаштованим та не має постійного заробітку, а нерегулярного доходу вистачає лише на своє утримання та сплату аліментів на утримання дітей в мінімально встановленому розмірі. Тоді як, позивачка має власний дохід.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду – 23 грудня 2024 року, та до досягнення дитиною повноліття. Визначений розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду – 23 грудня 2024 року, та до досягнення дитиною трирічного віку – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.
       Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти у запропонованому позивачкою розмірі. 
Виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивачки, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, а також з можливостей відповідача, який офіційно не працевлаштований, однак може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини (як такий, що має молодий вік), суд вважав можливим задовольнити позовні вимоги частково, присудивши до стягнення з позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно, а на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку - у розмірі 2500 грн щомісячно, що ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.
Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважав такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів до 3000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував фінансового становища відповідача. Відповідач вказував, що офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу, працює волонтером, що є неприбутковою діяльністю та живе на особисті заощадження. Встановлена сума аліментів ставить відповідача у вкрай складне матеріальне становище.
Також зазначав, що має дитину від іншого шлюбу, на утримання якої сплачує аліменти на підставі рішення суду. Вважає необґрунтованим і нелогічним те, що сума аліментів, визначена судом на утримання молодшої дитини, перевищує витрати на утримання старшої, що не відповідає принципам справедливості та рівного забезпечення прав дітей.
Також звертав увагу на те, що відповідно до ст. 84 ЦПК України право жінки на отримання аліментів на її утримання виникає лише за умови, якщо чоловік має реальну матеріальну можливість їх сплачувати.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 7,8, 9-10).
Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини та позивачки.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З огляду на вищевикладені вимоги закону суд дійшов правильного висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.
За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні як права, так і обов`язки щодо дитини.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі судового наказу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2020 у справі № 488/2365/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягуються (аліменти) на утримання дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
 Згідно з формою ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного індивідуального страхування, з 2021 року відсутня інформація про застраховану особу  ОСОБА_1 .
Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з потреб, віку дитини, матеріального становища сторін, наявність зобов`язань у відповідача по сплаті аліментів за судовим наказом, та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини в розмірі 5000 грн щомісячно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи і вимогам закону.
Так, суд належним чином оцінив надані сторонами докази на підтвердження існування обставин, які враховуються при визначенні аліментів відповідно до статті 182 СК України.
У справі наявна заява відповідача, із змісту якої вбачається, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки, проте у розмірі, меншому ніж заявлено позивачем, а саме 2500 грн, обґрунтовуючи це тим, що він офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу, працює волонтером, що є неприбутковою діяльністю та живе на особисті заощадження, є платником аліментів на іншу дитину. Встановлена сума аліментів ставить відповідача у вкрай складне матеріальне становище.
Між тим, будь-яких доказів свого скрутного матеріального становища, відсутності доходів, неможливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, обтяжень турботами щодо утримання інших осіб, відповідач до суду не надав. 
А відтак, суд першої інстанції за відсутності заперечень з боку відповідача щодо сплати аліментів, за відсутності доказів неспроможні сплачувати ним аліменти у розмірі зазначеному позивачем, враховуючи те, що відповідач є платником аліментів ще на одну неповнолітню дитину, на думку колегії суддів, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів в сумі 5 000 грн.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц).
Згідно частин другої та четвертої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
З урахуванням зазначеного, необхідною умовою утримання жінки, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право жінки-матері на своє утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці-матері незалежно від цієї обставини.
Враховуючи, що відповідач є працездатним, сплачує аліменти на утримання вже двох дітей, інших утриманців немає, виходячи з засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивачки передбаченого законом права на утримання від відповідача - батька дитини, аліментів на своє утримання до досягнення дитиною віку трьох років в розмірі 2500 грн щомісяця, що буде достатнім для забезпечення базових потреб позивачки.
Відповідач є особою працездатного віку, доказів матеріального стану, які б вказували на його неможливість сплати аліментів на утримання дитини та дружини у розмірі, визначеному рішенням суду, ним не надано та такі в матеріалах справи відсутні. За такого колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визначений розмір аліментів на утримання дружини є завищеним, виходячи з матеріального стану відповідача.
Саме по собі посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність доходів через заняття волонтерською діяльністю, на думку колегії суддів, не є достатньою і беззаперечною підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, бо воно є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                Н.В. Самчишина

Судді:                В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 15 вересня 2025 року.