П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  688/511/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачук С.В.   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
24 вересня 2025 року                                                                       м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року позовну заяву позивача залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240, ст. 123 КАС України.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. 
У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, адвокат Сарафін В.Ф. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про скасування постанови №778 по справі про адміністративне правопорушення від 19.11.2024 року про накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн та закриття провадження у справі. Окрім того, представник позивача просив поновити строк на оскарження постанови №778 по справі про адміністративне правопорушення від 19.11.2024 року.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.03.2025 року позовну заяву позивача залишено без руху у зв"язку з пропуском строку на звернення до суду з даним позовом, та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху.
12.03.2025 року на виконання ухвали суду, представником позивача на адресу суду надіслано заяву про усунення недоліків, згідно якої представник позивача зазначає, що позивачу стало відомо про наявність оскаржуваної постанови 11.01.2025 року при її отриманні у поштовому відділенні. З долученого до позову трекінгу поштового відправлення вбачається, що таке прибуло до логістичного центру 07.01.2025 року, однак даний логістичний центр знаходиться у м. Шепетівка, а позивач зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними документами, а тому маршрут листа із м. Шепетівка до с. Хоровиця Шепетівського району Хмельницької області разом із врученням ОСОБА_1 міг складати ще 4 доби. Після отримання оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 скористався своїм конституційним правом та для захисту своїх порушених прав уклав договір з адвокатом Сарафіним В.Ф. для отримання послуг професійної правничої допомоги. Окрім цього, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Ухвалою суду від 17 березня 2025 року адміністративний позов адвоката Сарафіна В.Ф. в інтересах ОСОБА_1 до   ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено, встановлений ст. 122 КАС України, строк на звернення до суду без поважних причин. Суд не визнав поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом, викладені в заяві про його поновлення, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги пред`явленні за межами передбаченого ст. 122 КАС України строку звернення до суду.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.
Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Предметом спору у цій справі є визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Так, згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що оскаржувану постанову №778 прийнято 19.11.2024. Розгляд справи відбувався без участі ОСОБА_1 . Копію вказаної постанови направлено позивачу поштою.
Із заяви про поновлення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення від 28.01.2025 року, поданої адвокатом Сарафіним В.Ф. слідує, що позивачу стало відомо про наявність оскаржуваної постанови 11.01.2025 року при її отриманні у поштовому відділенні. Дана обставина вказана представником позивача Сарафіним В.Ф. і в заяві про усунення недоліків від 12.03.2025 року.
Судом встановлено, що договір між позивачем та адвокатом Сарафіним В.Ф. укладено лише 28.01.2025 року, після чого останнім підписано та надіслано поштою до суду позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто після закінчення встановленого законом десятиденного строку для звернення з даним позовом.
Однак, ні в заяві про поновлення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення від 28.01.2025 року, ні в заяві про усунення недоліків від 12.03.2025 року, представником позивача не зазначено поважних підстав, які унеможливили б звернення до суду у десятиденний строк з дня отримання позивачем копії оскаржуваної постанови - 11.01.2025 року.
Відносно посилання апелянта на запровадження воєнного стану в Україні та зупинення строків позовної давності відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд першої інстанції вірно зауважив, що обставини введення воєнного стану на території України не можуть безумовно вважатись поважною причиною для поновлення строків звернення до суду, що узгоджується з практикою Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.
Крім цього, суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22, в якій зазначено, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.10.2022 року у справі № 620/7233/21, від 24.10.2022 року у справі №160/175/22 та від 22.09.2022 року по справі №140/13772/21).
Отже, введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію. В контексті ж розгляду даної справи, матеріали не містять жодних доказів на підтвердження того, що наведені як підстави для поновлення строку звернення до суду, дійсно, пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи (яка "сама повинна цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки") та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, звернення до суду з адміністративним позовом у зв`язку із запровадженням воєнного стану.
Таким чином, оскільки позивач не був позбавлений можливості користуватись наданими йому процесуальними правами, та не був позбавлений можливості оскаржити постанову №778 по справі про адміністративне правопорушення від 19.11.2024 року у встановлений законом десятиденний строк, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, з підстав визнання неповажними причин пропуску позивачем строку звернення до суду ( ст. 123 КАС України).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Єспл) у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland» від 19.06.2001, заява N 28249/95) зазначено, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом. Відповідно, суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.
Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено жодних поважних причин його пропуску, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону ухвала Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.