Дата документу 02.09.2025 Справа № 332/2333/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/2333/23         Головуючий у І інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/807/1046/25         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Кухаря С.В.,
        Подліянової Г.С.,
секретар: Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Будовської Наталії Володимирівни на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У травні 2023 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Зубенка О.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначено, що 10 березня 2012 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На теперішній час сторони мешкають окремо, подружніх стосунків не мають, спільного господарства не ведуть. Шлюб між сторонами не розірвано, але позивачкою подано відповідний позов до суду про розірвання шлюбу. Неповнолітні діти мешкають з нею та знаходяться повністю на її матеріальному утриманні. 
Батько дітей фінансову допомогу на утримання дітей не надає, аліменти сплачувати добровільно відмовляється. Аліменти на користь третіх осіб він не сплачує. Відповідач практично здоровий, надавати допомогу на утримання дітей в повному обсязі в змозі. ОСОБА_1 факт батьківства не оспорює. Відповідач працює, отримує постійний дохід. Тому виникла необхідність скласти дійсну позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дітей.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Зубенка О.А. просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки на всіх дітей з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року  позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки на всіх дітей з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 04 травня 2023 року, і до досягнення найстаршими дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Будовської Н.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  ОСОБА_2 отримує в якості аліментів на території Німеччини більше ніж 1000 євро, які в подальшому будуть стягнуті з відповідача. Крім того, розгляд справи відбувся з порушенням ст.29 ЦПК щодо визначення підсудності в разі, коли обидва громадянина України перебувають за її межами.
У своєму відзиві  ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Зубенка О.А. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Зазначає, що основним та незмінним місцем реєстрації ОСОБА_1 як громадянина України є АДРЕСА_1 . Тимчасове прибування за межами України не може ставити питання про неможливість сплачувати аліменти відповідно законодавства України та порушення норм Закону України «Про міжнародне право». Незалежно від отримання тимчасової держаної допомоги на дитину необхідною умовою є рішення суду про стягнення аліментів з батька, що не може бути підставою про звільнення його від сплати аліментів на утримання його дітей.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Будовська Н.В. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та відмові в задоволенні позову.
Представник ОСОБА_2 – адвоката Зубенко О.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просив залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 10 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюбі серії НОМЕР_1 , актовий запис №39 (а.с.5).
Зазначений шлюб розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2023 року, яке набуло законної сили та є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
У зв`язку з початком військових дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , разом з дітьми, змушені були залишити територію України та на теперішній час знаходяться у Федеративній Республіці Німеччина, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією, яка міститься у підтвердженні про заселення від 30.05.2023 (а.с.54-55).
Як вбачається з додаткової угоди до договору оренди від 15.12.2023, яка була підписана 03.08.2023, з 01.09.2023 пан ОСОБА_7 звільняється, як орендар, від чинного договору оренди за адресою: АДРЕСА_2 ; майбутнє місце проживання: АДРЕСА_3 . Усі права та обов`язки, що випливають з договору оренди, переходять до ОСОБА_8 , як єдиного орендаря. За адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_9 , а також її діти: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.60-65, 84- 85).
Таким чином, судом встановлено і сторони не заперечували, що малолітні доньки сторін проживають разом з матір`ю.
З інформаційного листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) встановлено, що станом на 05.12.2023 за ОСОБА_1 зареєстрованих транспортних засобів не значиться (а.с.86-87).
З листа Головного управління ДПС у Запорізькій області ДПС України від 01.05.2024 встановлено, що за даними інформаційних систем ДПС України, ОСОБА_1 в якості суб`єкта підприємницької діяльності в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області на обліку не перебуває (а.с.109-110).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.04.2024, у період з 1 кварталу 2021 року до 4 квартал 2023 року відповідач отримував доходи з таких джерел: за період з січня по червень 2021 року отримано 5160 грн - соціальні виплати з відповідних бюджетів; за інший період інформація відсутня (а.с.111).
Відповідно до наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації стосовно рахунків, ОСОБА_1 має рахунки: 
1.№ UА 073052990000026200679605736, дата відкриття 03.04.2014, залишок 0; 
2.№ НОМЕР_2 , дата відкриття 03.04.2014, залишок 12916,42 грн; 
3.№ НОМЕР_3 , дата відкриття 05.05.2006, залишок 36,95 грн; 
Вказаним Банком надано виписки по рахункам ОСОБА_1 за період з 01.04.2023 по 26.04.2023, відповідно до яких:
- за рахунком № НОМЕР_3 , дата відкриття 05.05.2006, картка НОМЕР_4 , усього надходжень 988,19 грн, залишок 36,95 грн;
-за рахунком № НОМЕР_5 , дата відкриття 03.04.2014, картка НОМЕР_6 , усього надходжень 2794,95 грн, залишок 0 грн;
-за рахунком № НОМЕР_2 , дата відкриття 05.05.2006, картка НОМЕР_7 , усього надходжень 863226,93 грн, витрат 868060,51 грн, залишок 36,95 грн;
Крім того, стороною відповідача для долучення до матеріалів справи надані нотаріально засвідчені переклади повідомлення про отримання ОСОБА_2 авансових платежів на утримання дітей, а саме : 
- виплати за Законом про авансовий платіж на утримання дитини (UhVorschG) для дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого дитина отримує допомогу відповідно до Закону, про авансування аліментів (Unterhaltsvorschussgesetz). Відповідно до § 7 UhVorschG, вимога про виплату аліментів на утримання дитини буде передана землі Бранденбург в межах виплаченої суми. З 01.05.2024р. дитина отримуватиме аліменти на утримання в розмірі 395,00 євро на місяць; причина виплати: дитині виповниться дванадцять років ІНФОРМАЦІЯ_5 . Це означає, що мінімальний розмір аліментів збільшиться з 01.05.2024. Аванс на утримання розраховується з мінімального розміру аліментів (645,00 євро) та допомоги на дитину (250,00 євро). Номер повідомлення 51.2.00009869 від 23.04.2024; 
- виплати за Законом про авансовий платіж на утримання дитини (UhVorschG) для дитини  ОСОБА_14 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого дитина отримує допомогу відповідно до Закону, про авансування аліментів (Unterhaltsvorschussgesetz). Відповідно до § 7 UhVorschG, вимога про виплату аліментів на утримання дитини буде передана землі Бранденбург в межах виплаченої суми. З 01.05.2024 р. дитина отримуватиме аліменти на утримання в розмірі 395,00 євро на місяць; причина виплати : дитині виповниться дванадцять років ІНФОРМАЦІЯ_5 . Це означає, що мінімальний розмір аліментів збільшиться з 01.05.2024. Аванс на утримання розраховується з мінімального розміру аліментів (645,00 євро) та допомоги на дитину (250,00 євро). Номер повідомлення 51.2.00009867 від 23.04.2024; 
- виплати за Законом про авансовий платіж на утримання дитини (UhVorschG) для дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого дитина отримує допомогу відповідно до Закону, про авансування аліментів (Unterhaltsvorschussgesetz). Відповідно до § 7 UhVorschG, вимога про виплату аліментів на утримання дитини буде передана землі Бранденбург в межах виплаченої суми. З червня 2024р. дитина отримуватиме аліменти на утримання в розмірі 301,00 євро на місяць; причина виплати: дитині виповниться шість років ІНФОРМАЦІЯ_6 . Це означає, що мінімальний розмір аліментів збільшиться з 01.06.2024. Аванс на утримання розраховується з мінімального розміру аліментів (551,00 євро) та допомоги на дитину (250,00 євро). Номер повідомлення 51.2.00009870 від 23.04.2024.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2ст.182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
З огляду на вищевикладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, при цьому встановивши, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. 
Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, тому взмозі сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держава несе субсидіарний (додатковий) обов`язок щодо надання дитині матеріального забезпечення, який може виконуватися різними способами.
Одним із таких способів є призначення тимчасової державної матеріальної допомоги дитині у випадках, коли місце проживання її батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, її виплата здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Насамперед, метою призначення тимчасової державної допомоги є тимчасове утримання неповнолітньої дитини.
За змістом частини першої статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Суд першої інстанції встановив та не заперечували сторони, що сторони та їх неповнолітні діти є громадянами України, зареєстровані на території Заводського району м. Запоріжжя, та в березні 2022 року виїхали з території України, а з 30 травня 2023 року зареєстровані на території м. Губен Федеративної Республіки Німеччини.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на всій території України введено воєнний стан, який на даний час триває.
Суд першої інстанції встановив, що виїзд ОСОБА_2 спільно з дітьми з України до Німеччини має тимчасовий характер та пов`язаний з військовим подіями на території України.
Положення Закону України «Про міжнародне приватне право» не свідчать про звуження прав або заборону позивачу, як громадянці України, звертатися за встановленою підсудністю до судів України для захисту прав, свобод чи інтересів.
Тимчасове перебування матері з дітьми у ФРН з березня 2022 року не позбавляє її права пред`явити вказаний позов за зареєстрованим місцем свого проживання, яке територіально відноситься до Заводського району м. Запоріжжя.
Отже, враховуючи те, що постійним та звичайним місцем проживання сторін залишилася Україна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір поширюється юрисдикція судів України.
Суд першої інстанції також правильно врахував, що отримання позивачем на дітей авансових платежів Unterhaltsvorschussgesetz (UhVorschG) не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дітей, за певних умов він повинен буде повернути здійснені виплати. При цьому, в разі отримання аліментів на дітей в Україні, Jugendamt може зменшити авансовий платіж на дітей.
Проте, перебування малолітніх дітей, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закордоном та отримання соціальної допомоги на дітей, не звільняє батьків від обов`язків їх утримання.
Колегія суддів зауважує, у разі зобов`язання ОСОБА_1 повернути кошти за авансові платежі на утримання дітей, такі суми можуть бути зараховані до сплати аліментів під час виконання судового рішення про стягнення аліментів. Отримання таких виплат матір`ю дітей жодним чином не впливає на сутність права дітей отримувати аліменти від батька, з яким вони не проживають.
Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким було надано вичерпну правову оцінку під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України»,  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Будовської Наталії Володимирівни слід залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року– без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Будовської Наталії Володимирівни– залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: