Справа № 161/2652/25 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/943/25  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 жовтня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В.,Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року Державне комунальне підприємство (далі – ДКП) «Луцьктепло» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований відповідач ОСОБА_1 .
Позивач зазначав, що відповідач, користуючись послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає ДКП «Луцьктепло», всупереч Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в добровільному порядку не здійснює оплати за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01 лютого 2025 року у нього перед підприємством виникла заборгованість у розмірі 25878 грн 82 коп. 
Ураховуючи наведене, ДКП «Луцьктепло» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 25878 грн 82 коп. та понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2025 року позов ДКП «Луцьктепло» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» 25878 грн 82 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ДКП «Луцьктепло» до нього.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
Дослідивши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував наявної заборгованості перед ДКП «Луцьктепло», не довів, що послуги з централізованого опалення не надавалися або ж надавалися у неповному обсязі, відповідачем були порушені умови надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання, а отже позовні вимоги ДКП «Луцьктепло» є обґрунтованими.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 11).
Позивачем у вказану квартиру надаються послуги з теплопостачання, що стверджується розрахунком нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання (а.с. 6-7).
З даного розрахунку також вбачається, що за особовим рахунком відповідача за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року утворилась заборгованість з теплопостачання в розмірі 25878,82 грн, яка складається з 25202,46 грн – заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії; 676,36 грн – заборгованість за абонентське обслуговування опалення (а.с. 6-7).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтями 7 та 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю, відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (постанови Верховного Суду в справах №750/12850/16-ц від 26 вересня 2018 року, № 642/2858/16 від 06 листопада 2019 року).
Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги передбачений статтею 68 ЖК України та відповідно до приписів ст. 67 ЖК України до таких послуг включено і послуги з надання теплової енергії.
Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок укладання, зміни та припинення договорів про надання комунальних послуг .
Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно з наведених мотивів відхилив аргументи відповідача про безпідставність позовних вимог позивача через відсутність укладеного між ним та ДКП «Луцьктепло» договору про теплопостачання. При цьому, суд врахував, що відповідач не довів належними доказами факту ненадання комунальної послуги позивачем до його квартири за адресою місця його проживання і реєстрації. З цих же підстав колегія суддів також не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 , викладені в його апеляційній скарзі. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що в квартирі, в яку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надає ДКП «Луцьктепло», зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , який користувався, як споживач, усіма житлово-комунальними послугами, а тому несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати цих житлово-комунальних послуг.
Встановивши, що відповідач своїх зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконував, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 25878 грн 82 коп.         
На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що розміщення в установленому законом порядку на офіційному сайті ДКП «Луцьктепло» публічного договору приєднання про надання послуг, який є у вільному доступі, не підтверджує наявність між заявником та боржником договірних відносин, оскільки таке спростовано наведеними нормами закону і не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції та не доводить факту безпідставності заявленої грошової вимоги.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, які були предметом розгляду суду першої інстанції та яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування за доводами даної апеляційної скарги відсутні.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 10 жовтня 2025 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: