ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа №160/21915/23
адміністративне провадження № К/990/29373/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів  Гриціва М.І., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 (колегія суддів: Круговий О.О., Баранник  Н.П., Малиш Н.І.) у справі №  160/21915/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
РУХ СПРАВИ:
1. У серпні 2023 року   ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУПФУ в Черкаській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУПФУ в Дніпропетровській області) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах, яка оформлена Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 23.06.2023 № 047250017969;
- визнати протиправним і незаконним рішення від 09.06.2023 № 5 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , прийняте Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право для призначення пенсії на пільгових умовах при ГУПФУ в Дніпропетровській області;
- визнати право ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку №  2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі пункту б статті 13 Закону України від 05.11.1991 №  1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон  № 1788-ХІІ);
- зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 на пільгових умовах згідно Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі пункту б статті 13 Закону № 1788-ХІІ з 08.04.2023 та виплатити заборгованість, що утворилася з 08.04.2023;
- зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі пункту б статті 13 Закону № 1788-ХІІ періоди з 28.03.1989 по 21.05.1990; 28.08.1995 по 31.08.1998; з 23.01.2001 по 23.07.2001; з 06.08.2001 по 13.12.2001; з 23.12.2003 по 05.08.2008; з 15.08.2008 по 20.10.2008; з 22.10.2010 по 01.04.2011; з 01.05.2011 по 01.10.2012; з 04.06.2013 по 16.06.2015; з 17.04.2018 по 08.04.2023  та зарахувати до страхового стажу період з 01.12.1992 по 31.08.1993.
2. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 06.11.2023 позов задовольнив частково. 
Визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області №  047250017969 від 23.06.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Визнав протиправним та скасував рішення Комісії при ГУПФУ в Дніпропетровській області № 5 від 09.06.2023 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 в частині непідтвердження стажу роботи з 04.06.2013 по 16.06.2015  монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій на ДП Будівельне управління Стальмонтаж-109, який відноситься до Списку № 2.
Зобов`язав ГУПФУ в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 на підставі пункту б статті 13 Закону №  1788-ХІІ  періоди з 28.08.1995 по 31.08.1998; з 23.01.2001 по 23.07.2001; з 06.08.2001 по 13.12.2001; з 23.12.2003 по 05.08.2008; з 15.08.2008 по 20.10.2008; з 22.10.2010 по 01.04.2011; з 01.05.2011 по 01.10.2012; з 04.06.2013 по 16.06.2015; з 17.04.2018 по 08.04.2023 та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1992 по 31.08.1993, з 15.08.2008 по 26.08.2008 включно, з 01.03.2011 по 31.03.2011 включно, з 01.10.2011 по 31.05.2012 включно.
Зобов`язав ГУПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 15.06.2023 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» (далі - ТОВ  «Нікопрогресбуд») подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання зарахувати період роботи позивача з 17.04.2018 по 08.04.2023 до пільгового стажу за Списком № 2.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має права на призначення пенсії за списком № 2, а відповідний стаж роботи, набутий за період з 17.04.2018 по 08.04.2023 на ТОВ «Нікопрогресбуд», йому зараховано судом безпідставно.
4. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.02.2025 поновив ТОВ  «Нікопрогресбуд» строк апеляційного оскарження на рішення та відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
5. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09.06.2025 апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ТОВ «Нікопрогресбуд» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023, закрив на підставі пункту 3 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6. Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, ТОВ «Нікопрогресбуд» подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
7. Верховний Суд ухвалою від 15.07.2025 відкрив касаційне провадження.
8. Відзив на касаційну скаргу не надходив.
9. У зв`язку з тим, що предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції, справа розглядається в порядку письмового провадження.
10. Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.
ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
11. Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час розгляду судом першої інстанції позовних вимог щодо правомірності дій та рішень територіального органу Пенсійного фонду України з питань зарахування до пільгового стажу позивача певних періодів та відмови у призначенні пільгової пенсії, питання про права, свободи, інтереси та(або) обов`язки ТОВ «Нікопрогресбуд» не вирішувались.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що в цій справі спірними є правовідносини, які виникли між фізичною особою і територіальним органом Пенсійного фонду України у сфері пенсійного забезпечення. Ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення суду першої інстанції не містять жодних висновків щодо прав та обов`язків ТОВ «Нікопрогресбуд». Підприємство не є учасником спірних публічних правовідносин, що виникли з приводу правомірності дій та рішень територіального органу Пенсійного фонду України, відповідно, не є особою, на яку поширюється оспорювані позивачем дії та рішення.
ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
12. Касаційна скарга обґрунтована тим, що спірні правовідносини виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень у сфері пенсійного забезпечення, однак виконання рішення суду в частині зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи за списком № 2 безпосередньо впливає на фінансові зобов`язання в ТОВ «Нікопрогресбуд» як страхувальника, оскільки виникає обов`язок відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.
Також покликається на висновки Верховного Суду, викладені, в тому числі, у постанові від 11.11.2024 у справі № 160/7289/22.
IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також, виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
14. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України. Проте вказане право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї.
15. За приписами частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
16. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
17. Судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
18. Особа, яка не була учасником справи, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки. Такий  зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, це означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 26.09.2024 у справі № 440/14216/23.
19. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або  якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 826/3508/17.
20. Покликання заявника апеляційної скарги на те, що пенсійним органом в подальшому до нього заявлено вимогу про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, не свідчить про те, що він є учасником  правовідносин щодо призначення пенсії, та що судом першої інстанції вирішено питання безпосередньо щодо його прав та обов`язків і не створює підстав для апеляційного оскарження.
21. Верховний Суд уже досліджував вказане питання у справі із подібними правовідносинами.
Так, ухвалою Верховного Суду від 26.03.2025 передано на розгляд судової палати справу № 420/16041/23, предметом оскарження у якій також була ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 305 КАС України.
Підставою для передачі справи на розгляд судової палати слугувала різна судова практика щодо наявності права на апеляційне/касаційне оскарження судових рішень про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі Закону №  1788-ХІІ підприємствами, де працювала особа та, у яких, відповідно, виникає обов`язок відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії.
За наслідками розгляду справи № 420/16041/23 постановою від 13.05.2025 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, відповідно до частини 2 статті 356 КАС України, сформував висновок про те, що у справах, де позивачем є фізична особа, відповідачем - орган Пенсійного фонду України, а предмет спору стосується визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії особі на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі Закону № 1788-ХІІ, роботодавці, де працювала особа, та у яких відповідно виникає обов`язок відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, не мають права на апеляційне оскарження таких судових рішень.
22. Отже, покликання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені, в тому числі, у постанові від 11.11.2024 у справі № 160/7289/22, є безпідставним, оскільки у постанові від 13.05.2025 у справі № 420/16041/23 Верховний Суд від них відступив.
23. Предметом оскарження у справі, що розглядається, є рішення відповідача щодо незарахування спірних періодів трудової діяльності позивача до пільгового стажу за Списком № 2 та відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.
24. За таких обставин, враховуючи зазначені вище висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності у ТОВ  «Нікопрогресбуд» права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.
25. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
26. Також у пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
27. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
28. Оскільки при постановлені ухвали судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допущено, тому Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
29. Зважаючи на результат касаційного перегляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС  України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» залишити без задоволення.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                А. Ю. Бучик

Судді:                                                                                           М.І. Гриців

                                                                                           А.І. Рибачук