Номер провадження: 22-ц/813/7376/25 
Справа № 522/14194/25
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.11.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого      Сегеди С.М.,
суддів:                Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
               
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бориченко Катерина Валеріївна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2025 року, повний текст якого складено 04 серпня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Бондара В.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина,

                                                встановив:
       
25.06.2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-3).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач зменшила розмір аліментів до 5 500,00 грн. щомісячно (а.с.43).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбу з 29.04.2025 року та є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).
На даний час дитина проживає разом із матір`ю.
Позивач зазначала, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, а вона є студенткою денної форми навчання Одеського національного медичного університету за контрактом, постійного доходу не має. 
Відповідач ОСОБА_1 є підприємцем та має зовнішні ознаки високого рівня життя, що підтверджує його платоспроможність. 
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити. 

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (а.с.46-49).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Бориченко К.В., ставить питання про зміну оскаржуваного рішення та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.86-91).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 05.11.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме 05.11.2025 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження у справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду 05.09.2025 року (а.с.97), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.98,110).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 5 500,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що такий  розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, а також із того, що відповідач погодився із визначеним позивачкою розміром аліментів (а.с.43). 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на нижчевикладені обставини.

За змістом ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З матеріалів справи вбачається, щосторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 29.04.2025 року та є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).
На даний час дитина проживає разом із матір`ю (а.с.6, 9).
Позивач є студенткою денної форми навчання в Одеському Національному Медичному Університеті (контрактна основа). Передбачуваний термін закінчення навчання – 30.06.2028 року (а.с.10).
Відомостей про доходи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та отримує державну соціальну допомогу, яка за період з січня 2025 року по червень 2025 року склала 14 166,00 грн.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 є людиною працездатного віку, працездатний. З лютого 1999 року відповідач здійснює підприємницьку діяльність, а саме: здавання в оренду власного нерухомого майна; оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення (а.с.26).
Також відповідач має у власності нерухоме майно (а.с.29). 
У відповідача, крім позивачки і дитини, інших утриманців немає.
Крім того, під час розгляду справи позивачем було заявлено про зменшення розміру аліментів до 5 500,00 грн. щомісячно та з таким розміром погодився відповідач – апелянт у справі (а.с.43).

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, яка з 1999 року здійснює підприємницьку діяльність, інших утриманців, крім дитини у відповідача немає, відповідач має у власності нерухоме майно, утримує його та обслуговує статки відповідача дозволяють йому відпочивати за кордоном та на території України, а також те, що відповідач погодився з аліментами у розмірі 5 500,00 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. 

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та окрім державної соціальної допомоги, як особа з інвалідністю, та інших доходів, які б носили системний характер, не має, не заслуговують на увагу з вище зазначених підстав. 

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд,
                                                           ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бориченко Катерина Валеріївна, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Судді Одеського апеляційного суду:         С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева