ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року	Львів	Справа № 140/6420/24 пров. № А/857/25205/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                        Мікули О. І.,
суддів          -                                                Курильця А. Р., Пліша М. А., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 40/6420/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІТСТОП" до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості і картки відмови, -
суддя в 1-й інстанції – Андрусенко О. О.,
дата ухвалення рішення – 11 вересня 2024 року, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                 в с т а н о в и в:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІТСТОП" звернулося в суд з позовом до відповідача – Волинської митниці, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/034021.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/034021. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» судові витрати у сумі 16844,80 грн (шістнадцять тисяч вісімсот сорок чотири грн. 80 коп.).
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару стало виявлення у поданих до митного оформлення документах розбіжностей, які стали підставою для витребування додаткових документів, що б дали можливість митному органу належним чином перевірити розрахунок усіх числових складових митної вартості товару та усунули сумніви щодо недостовірності заявлених відомостей про митну вартість товару, та які надані на вимогу митного органу не були. При цьому митницею було враховано спрацювання профілів ризику АСАУР і наявність у митного органу цінової інформації щодо вищого рівня митної вартості на такий же товар. Таким чином, дії відповідача щодо винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості імпортованого товару та картки відмови є правомірними, обґрунтованими, здійснені в межах наданої законом компетенції і не порушують прав позивача. Крім того, вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, а також звертає увагу на те, що митний орган не вимагав надати переклад поданих до митного оформлення документів. Тому необхідності в перекладі документів, що надавалися декларантом при здійсненні митного оформлення, не було. Вказана послуга є правом позивача, а не обов`язком визначеним КАС України чи судом, а тому не підлягає відшкодуванню. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 лютого 2016 року між ТОВ «ПІТСТОП» (покупець) та фірмою Denckermann Sp.z. o.o. (продавець) укладено контракт №D-P-102-17, згідно з яким продавець продає, а покупець купує продукцію, далі названу товар. Товар поставляється на умовах FCA-Хелм (Польща). Допускається поставка на інших умовах. Оплата товару проводиться після приймання товару, але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання (а.с.14-15 т.1).
Відповідно до додаткової угоди №5 від 01 квітня 2019 року до вказаного контракту сторони погодили, що валютою договору визначено євро (а.с.16 т.1), а додатковою угодою від 05 січня 2023 року №11 до вказаного договору були внесені зміни, зокрема, сторони погодилися, що товар поставляється на умовах FCA- Хелм (Польща). Допускається поставка на інших умовах, вказаних в інвойсі. Ціна товару трактується згідно з умовами поставки, визначених в інвойсі. Вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару (а.с.19 т.1).
26 грудня 2023 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару (12 товарних позицій запчастин для легкових автомобілів), декларант позивача подав митну декларацію №23UA205140107645U0 (а.с.75-91 т.1). Фактурна вартість імпортованого товару становить 75034,98 євро (еквівалентно 3103529,31 грн), митну вартість визначено на рівні 3125569,32 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 22040,00 грн). До митної декларації додано: контракт від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17; додаткові угоди до вказаного контракту від 01 квітня 2019 року №5, від 26 листопада 2021 року №9, від 05 січня 2023 року №10, №11, від 20 січня 2023 року №12; інвойс від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221; автотранспортну накладну від 19 грудня 2023 року; сертифікат про походження товару, дистриб`юторську угоду від 13 травня 2019 року; договір на транспортно-експедиційні послуги від 14 грудня 2023 року №14-12/23; заявку на перевезення від 14 грудня 2023 року №01; рахунок- фактуру від 26 грудня 2023 року №333, довідку про транспортні витрати №01 від 26 грудня 2023 року; копію митної декларації країни відправлення №23PL445010E3288904 від 13 грудня 2023 року та інші.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; транспортні (перевізні) документи (включаючи вартість навантаження, розвантаження); якщо рахунки сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (а.с.240 зворот т.1).
На вказане повідомлення декларант надав договір про надання транспортно-експедиційних послуг №18-01/23 від 18 січня 2023 року (а.с.227-229 т.1) та  лист ТОВ «ТРАНСМИР» від 28 грудня 2023 року, яким повідомлено, що навантажувально-розвантажувальні роботи проводились за рахунок відправника (а.с.253 т.1). Крім того, декларант подав заяву від 28 грудня 2023 року №28/12 про підтвердження митної вартості відповідно до поданих документів (а.с.233 т.1).
28 грудня 2023 року Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000829/2 (а.с.95-96 т.1) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/034021 (а.с.97 т.1).
У графі 33 оскаржуваного рішення від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2 зазначено, що митна вартість товару №9, який ввозиться на митну територію України не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не місять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме: числове значення вартості товару в декларації країни відправлення від 13 грудня 2023 року № 23PL445010E3288904 не відповідає ціні товару, заявленій в інвойсі від 11 грудня 2023 року № 2023/FVE/G/000221; відповідно до CMR б/н від 19 грудня 2023 року перевізником товару є FOP ONYSHCHUK VOLODYMYR, тоді як договір про транспортно-експедиційні послуги №14-12/23 ВІД 14 грудня 2023 року укладений ТОВ «ПІТСТОП» з ТОВ «ТРАНСМИР»; відповідно до заявлених умов поставки FCA, на покупця покладні обов`язки щодо сплати вартості транспортування, навантажувально-розвантажувальних робіт, страхування. В рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №333 від 26 грудня 2023 року та довідці про транспортні витрати №01 від 26 грудня 2023 року вказана вартість транспортних послуг та відомості про те, що вантаж не страхувався. Існує ризик не включення усіх складових (вартості навантаження, розвантаження) до митної вартості товару. На вимогу митниці декларантом було надано: договір про надання транспортно-експедиційних послуг №18-01/23 від 18 січня 2023 року, укладений ТзОВ «ТРАНСМИР» з ФОП ОСОБА_1 та лист ТзОВ «ТРАНСМИР» б/н від 28 грудня 2023 року щодо вартості транспортних, експедиційних послуг, навантажувально-розвантажувальних робіт. Однак числовий розрахунок з конкретними значеннями вартості вказаних послуг не наданий. Декларант не надав усіх додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість, про що повідомив листом №28/12 від 28 грудня 2023 року. Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару №9 визначено  за резервним методом  згідно зі статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно з рівнем на подібні/ідентичні товари, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №9  на рівні - 6,16 дол.США/кг за МД №UA205140/2023/105987 від 19 грудня 2023 року (а.с 95-96 т.1).
Товар було випущено у вільний обіг за МД №23UA205140108071U7 від 28 грудня 2023 року  (а. с. 99-114 т.1).
Позивач, не погоджуючись із вказаними рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, звернувся у суд із цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до митного органу щодо оформлення товару позивачем були надані усі належні документи, які підтверджують числові значення вартості товарів, натомість відповідачем жодним чином не обґрунтовано наявність сумнівів у заявленій митній вартості товару, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
Крім того, на користь позивача підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 16844,80 грн (з них: судовий збір в сумі 4844,80 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, витрати на перекладача в сумі 2000,00 грн). 
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.4 ст.53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За приписами ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За змістом ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положеннями ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.
Частини 1, 2 ст.55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
Крім того, ч.1 ст.58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. У частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується, а саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
За змістом ст.64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Як зазначено вище, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного кодексу України.
З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 Митного кодексу України.
Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Ч.4 ст.54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, а саме: «запасні частини для легкових автомобілів».
Для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача подав разом із МД документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 МК України, а саме: контракт від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 з додатковими угодами від 01 квітня 2019 року №5, від 26 листопада 2021 року №9, від 05 січня 2023 року №10, №11, від 20 січня 2023 року №12; інвойс від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221; документи щодо самого товару, а також транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів: автотранспортну накладну від 19 грудня 2023 року; договір на транспортно-експедиційні послуги від 14 грудня 2023 року №14-12/23; заявку на перевезення від 14 грудня 2023 року №01; рахунок-фактуру на транспортно-експедиційні послуги від 26 грудня 2023 року №333, довідку про транспортні витрати №01 від 26 грудня 2023 року. Додатково надано копію митної декларації країни відправлення №23PL445010E3288904 від 13 грудня 2023 року та інші.
Подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Контрактом від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 та додатками до нього визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця (а.с.14-20 т.1).
Згідно з інвойсом від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221 загальна вартість товару становить 75034,98 євро. (а.с.25-45, т.1). Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, їх кількість, ціну.  Ціна товару в інвойсі від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221 (75034,98 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 23UA205140107645U0 від 26 грудня 2023 року (графа 22) (том 1, а.с.75).
За змістом п.4.2 контракту від 16 лютого 2016 року №D-P-102-17 оплата товару проводиться після приймання товару, але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання. Тому відсутність на момент митного оформлення імпортованого товару документів про оплату пояснюється умовами договору. 
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження сплати контрагенту коштів за товар згідно з інвойсом від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221 у сумі 75034,98 євро до матеріалів справи долучив платіжну інструкцію в іноземній валюті від 02 квітня 2024 року №268 та банківську виписку за 02 квітня 2024 року (том 1, а.с.47-48).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, визначаючи митну вартість за першим методом, декларант до фактурної вартості додав також витрати на перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (22040,00 грн), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із МД договором на транспортно-експедиційні послуги від 14 грудня 2023 року №14-12/23 (том 1, а.с.64-65), заявкою на перевезення від 14 грудня 2023 року №01 (том 1, а.с.66), рахунком-фактурою на транспортно-експедиційні послуги від 26 грудня 2023 року №333 (том 1, а.с.252) та довідкою про транспортні витрати від 26 грудня 2023 року №01 (том 1, а.с.69),  відповідно до якої вартість транспортних витрат по транспортуванню вантажу для ТОВ «ПІТСТОП» по території Румунії м.Ясси до державного кордону України (м/п Порубне) становлять 22040,00 грн, а страхування вантажу не проводилося.
Крім того, суд першої інстанції правильно відхилив доводи апелянта про наявність розбіжностей у поданих документах, які зазначені в оскаржувану рішенні від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2, з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи стверджується, що в оскаржуваному рішенні відповідач посилається на те, що числове значення вартості товару в декларації країни відправлення від 13 грудня 2023 року № 23PL445010E3288904 не відповідає ціні товару, заявленій в інвойсі від 11 грудня 2023 року № 2023/FVE/G/000221.
Разом з тим, відповідно до додаткової угоди №5 від 01 квітня 2019 року до контракту №D-P-102-17 (а.с.16 т.1) валютою договору є євро. Незважаючи на те, що в декларації країни відправлення від 13 грудня 2023 року № 23PL445010E3288904 вартість товару визначена у валюті Республіка Польща –злотих, згідно з наданим до митного оформлення інвойсом від 11 грудня 2023 року № 2023/FVE/G/000221 вартість товару визначена в євро, тобто вартість товарів у польських злотих сторонами контракту взагалі не визначалась.
Митна декларація країни відправлення у розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Митна декларація країни відправлення у даному випадку підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
При цьому, будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем. При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.
Щодо доводів апелянта про наявність розбіжностей у поданих документах щодо перевізника (відповідно CMR б/н від 19 грудня 2023 року перевізником товару є FOP ONYSHCHUK VOLODYMYR, тоді як договір про транспортно-експедиційні послуги №14-12/23 ВІД 14 грудня 2023 року укладений ТОВ «ПІТСТОП» з ТОВ «ТРАНСМИР»), то суд першої інстанції правильно зазначив, що ТОВ «ПІТСТОП» (замовник) уклало із  ТОВ «ТРАНСМИР» (експедитор) договір на транспортно-експедиційні послуги від 14 грудня 2023 року №14-12/23 (а.с.64-65 т.1), за умовами якого експедитор зобов`язався організувати перевезення вантажу (розроблення маршруту перевезення, пошук перевізника тощо), ввіреного йому замовником або особою, зазначеною замовником у заявці та забезпечити доставку вантажу вантажоотримувачу; експедитор поручається перед замовником за належне виконання третіми особами усіх обов`язків по доставці вантажів вантажоотримувачу в повному обсязі (пункт 2.2.1.2 договору). 
Матеріалами справи стверджується, що предметом вказаного договору є саме надання позивачу транспортно-експедиторських послуг, відповідно ТОВ «ТРАНСМИР» є експедитором, а не перевізником. У свою чергу, ТОВ «ТРАНСМИР» для виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «ПІТСТОП» залучило перевізника ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), що підтверджується договором про надання транспортно-експедиційних послу по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні від 18 січня 2023 року (а.с.70-71 т.1). Цей договір був наданий відповідачу на повідомлення про надання додаткових документів, що також підтверджено в оскаржуваному рішенні від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2.
Таким чином, зазначення в CMR б/н від 19 грудня 2023 року перевізником FOP ONYSHCHUK VOLODYMYR, який не є стороною договору про транспортно-експедиційні послуги №14-12/23  від14 грудня 2023 року, не вважається порушенням договірних зобов`язань чи митного законодавства і не може бути підставою для не визнання митної вартості товару та її коригування.
Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено також про те, що відповідно до заявлених умов поставки FCA, на покупця покладні обов`язки щодо сплати вартості транспортування, навантажувально-розвантажувальних робіт, страхування, існує ризик не включення усіх складових (вартості навантаження, розвантаження) до митної вартості товару.
Так, в інвойсі від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221 (а.с.25-45, т.1) вказано умови поставки - FCA, IASI, RO (а.с.25-45, т.1).
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що умови поставки FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці: якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження; якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе. Згідно з додатковою угодою від 05 січня 2023 року №11 ціна товару трактується згідно з умовами поставки, визначеними в інвойсі, вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару (а.с.19 т.1), тому незрозуміло, на чому ґрунтуються сумніви відповідача з приводу можливого невключення до митної вартості витрат на навантаження та розвантаження, як з огляду на міжнародні правила тлумачення комерційних умов поставки (FCA), так і виходячи з умов контракту (зі змінами), погоджених сторонами письмово.
Матеріалами справи стверджується, що на електронне повідомлення митного органу про надання додаткових документів позивач надав лист ТОВ «ТРАНСМИР» від 28 грудня 2023 року, яким повідомлено, що навантажувально-розвантажувальні роботи проводились за рахунок відправника, відповідно вартість вказана в рахунку-фактурі №333 від 26 грудня 2023 року враховує вартість всіх наданих послуг по доставці товару для  ТОВ «ПІТСТОП»  відповідно до інвойсу від 11 грудня 2023 року №2023/FVE/G/000221, а саме: вартість транспортування та вартість експедиційних послуг (а.с.253 т.1).
Таким чином, з наведених вище документів вбачається, що передача товару перевізнику здійснювалася продавцем, який ніс зобов`язання по завантаженню товару. З жодних документів - ні з договору, укладеного між продавцем та покупцем, ні з тих, які видані продавцем та є товарно-супровідними документами, не випливає інше, що свідчить про відсутність підстав вважати, що витрати по завантаженню товару у місці передачі є додатковими витратами позивача, які не включені у митну вартість товару.
Так, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а тому вимога митного органу про надання додаткових документів є необгрунтованою, оскільки відповідач не вказав, яким чином додаткові документи нададуть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин не надання додаткових документів не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).
Колегія суддів зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний (аналогічних) товар, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, однак відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Таким чином, підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом відсутні, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Щодо доводів відповідача про стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. 
Ч.5 ст.137 КАС України передбачає, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Разом з тим, ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду. 
З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що залучення перекладача до участі в адміністративному судочинстві здійснюється виключно ухвалою суду на підставі клопотання учасників справи або з ініціативи суду.
Як вбачається з матеріалів справи, у ході судового розгляду цієї справи питання щодо залучення перекладача судом не вирішувалося, а тому витрати на переклад документів без залучення перекладача не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи.
Крім того, відповідно до ст.254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача відсутні, оскільки ст.254 МК України передбачає обов`язок декларанта подавати до митного оформлення разом з оригіналами документів, складених іноземною мовою, також і їх належним чином засвідчений переклад, крім того залучення перекладача у ході судового розгляду цієї справи судом не вирішувалося.
Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подано: договір про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 29 квітня 2024 року, рахунок №2 від 29 квітня 2024 року, платіжну інструкцію від 01 травня 2024 року №1262, акт №1 приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва) від 17 червня 2024 року ( том 1, а.с.118-121). 
З вищенаведеного акту вбачається надання адвокатом таких послуг: надання консультації Клієнту з питання визнання протиправними та скасування рішення від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/034021; вивчення та аналіз документів, що були подані клієнтом Волинській митниці разом з митною декларацією, а також на вимогу митного органу; підготовка проекту позовної заяви (том 1, а.с.121).
Разом з тим, цим актом не проведено розрахунку суми витрат на правничу допомогу та п.4.4.1 вказано, що сторонами погоджено фіксований розмір винагороди у сумі 15000,00 грн.
У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах, тому задоволена судом першої інстанції сума витрат у розмірі 10000 грн є завищеною.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту акту приймання наданих послуг вбачається, що такий не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн не підтверджується належними доказами та є завищеним.
Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.
Колегія суддів, вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, зазначає, що предметом позову є рішення про коригування митної вартості, яке складено за наслідками митного декларування подібних партій товарів; спірні правовідносини регулюються нормами МК України, а тому такі послуги, як ознайомлення адвоката із оскаржуваними рішенням від 28 грудня 2023 року №UA205140/2023/000829/2 про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/034021, а також вивчення та аналіз документів, що були подані клієнтом Волинській митниці разом з митною декларацією та на вимогу митного органу охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.
Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, проте необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 5000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає частково підставними щодо визначення розміру судових витрат, проте щодо відсутності підстав для стягнення таких, колегія суддів вважає, що такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення у частині визначення суми стягнення судових витрат необхідно змінити, зменшивши розмір таких витрат.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі №140/6420/24 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції:
“Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» судові витрати у сумі 9844,80 (дев`ять тисяч вісімсот сорок чотири грн. 80 коп.)”.
У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі №140/6420/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року.