ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 жовтня2025 року
м. Київ
справа № 204/8028/22
провадження № 51-5492км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої                                                   ОСОБА_1 , 
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,  
захисника                                                ОСОБА_5 (у режимі  відеоконференції),
прокурора                                                 ОСОБА_6 ,                                                    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 рокута ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 рокув кримінальному провадженні № 12022041680000452за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя 
   АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на 8 років позбавлення волі. 
2.       Постановлено стягнути з  ОСОБА_7 на користь потерпілого  ОСОБА_8 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
3.       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року зазначений вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_7 залишено без змін. 
4.       Згідно з вироком  ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 липня 2022 року близько 18:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із раніше знайомим потерпілим ОСОБА_8 , діючи з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті останньому, наніс йому кухонним ножем, який тримав у правій руці, не менше двох ударів в область грудної клітки ліворуч, де розташовані життєво важливі органи, заподіявши ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Таким чином ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі, суспільно небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілого не настав, оскільки останньому своєчасно було надано медичну допомогу.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала  
5.       У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок і ухвалу щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК, призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Даючи власний аналіз доказам у справі, захисник стверджує, що матеріали провадження не містять доказів наявності у обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, а стороною обвинувачення не встановлено мотиву дій ОСОБА_7 , що є обов`язковою складовою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за якою його засуджено. Зазначає, що обвинувачений мав можливість довести свої злочинні дії до кінця, але відмовився від цього, а характер та локалізація завданих потерпілому тілесних ушкоджень не свідчать про прямий умисел на вбивство. Також захисник посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, усупереч вимогам ст. 419 КПК не навів у своїй ухвалі аргументів на спростування доводів в апеляційній скарзі сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_7 умислу на вбивство та наявності підстав для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК або ч. 1 ст. 121 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
6.       У засіданні суду касаційної інстанції захисник підтримав касаційну скаргу. 
7.       Прокурор проти задоволення касаційної скарги сторони захисту заперечила.
 
Мотиви Суду
8.       Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.   
9.       Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
10.   Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11.   У цьому кримінальному провадженні судами попередніх інстанцій було встановлено, що між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 виник конфлікт через неповернення грошових коштів, які ОСОБА_7 раніше в цей день позичив останньому. При цьому обидва вони у той день перебували у стані алкогольного сп`яніння, оскільки раніше випили пляшку горілки. Під час конфлікту ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків наніс ОСОБА_8 не менше двох ударів ножем, який мав при собі, в область грудної клітки ліворуч. Зазначені обставини ані стороною захисту, ані стороною обвинувачення не заперечуються та підтверджуються також, крім іншого, показаннями свідків - очевидців події ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 
12.   З огляду на показання обвинуваченого, потерпілого та свідків - очевидців події суди обґрунтовано відхилили доводи сторони захисту про відсутність мотиву в діях ОСОБА_7 , оскільки таким послужив конфлікт через неповернення боргу потерпілим.
13.   Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи за даними медичної документації та при огляді у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки ліворуч, які розпочинаються ранами на грудній клітці ліворуч у ділянці лівої ореоли під соском та у 2-му міжребір`ї по середньо-ключичній лінії ліворуч, далі переходять в раньові канали, які йдуть спереду назад та дещо згори донизу, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини проникають в плевральну порожнину, з подальшим наскрізним пораненням верхньої частки легені, яке спрямоване спереду назад і вниз до кореня легені, з подальшим перетинанням кореня лівої легені та ушкодженням великої магістральної судини лівої легені, з явищами гематоми середостіння та лівобічного гемопневмотораксу.
14.   Виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки ліворуч спричинені від не менш як 2-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область грудної клітки ліворуч у напрямку спереду назад та дещо згори донизу, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран (краї рівні, кути гострі), наявністю та напрямком раньових каналів. За своїм характером зазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
15.   Відповідно до додаткових висновків експерта локалізація та характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізм їх спричинення, встановлений при проведення судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказують свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у ході проведення слідчого експерименту за їх участю.
16.   Замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі (ч. 1 ст. 15 КК).
17.   Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
18.   Відхиляючи як нелогічну і неприйнятну версію сторони захисту, яку підтримував також і потерпілий, про те, що останній сам двічі наштовхнувся на ніж, а дії обвинуваченого в такому разі слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК, суди послалися на дані висновків судово-медичних експертиз про те, що удари потерпілому наносились в область розташування життєво важливих органів, із достатньою силою для спричинення проникаючих поранень,  завдані зверху вниз, а обвинувачений, який нібито хотів лише налякати потерпілого, після отримання останнім тілесних ушкоджень не залишився з ним, не надав йому допомогу, не викликав карету швидкої медичної допомоги, а пішов із місця вчинення злочину, по дорозі викинувши ніж. При цьому згідно з показаннями свідків більш активним у конфлікті був саме обвинувачений, потерпілий стояв мовчки, під час нанесення йому ударів останнім не відмахувався. До того ж потерпілий під час конфлікту перебував у стані алкогольного сп`яніння, після отриманих травм втратив свідомість, тож не міг об`єктивно сприймати та оцінювати події. Також, зважаючи на швидкість, інтенсивність, силу і напрямок ударів, суди визнали неспроможною версію сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не міг нанести поранень потерпілому внаслідок отриманої у минулому травми правої руки і проведеної у зв`язку із цим операції. З такими аргументами погоджується також колегія суддів касаційного суду.
19.   Водночас колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про наявність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за встановлених фактичних обставин за ч. 1 ст. 121 КК заслуговують на увагу.
20.   Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини, де до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження винна особа ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
21.   Суди попередніх інстанцій вважали, що про умисел на вбивство в діях ОСОБА_7 свідчать два удари ножем у грудну клітку потерпілого, тобто місце розташування важливих для життя людини органів, також заздалегідь заготовлене знаряддя злочину - ніж, який він узяв із дому, та поведінка обвинуваченого після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки він не почав надавати останньому медичну допомогу, а з метою уникнення затримання залишив місце вчинення злочину і викинув знаряддя злочину.
22.   Водночас поза увагою судів залишився той факт, що за твердженням як обвинуваченого, так і потерпілого до події, яка є предметом цього кримінального провадження, вони перебували у дружніх стосунках приблизно 15-17 років. Обвинувачений раніше до будь-якої відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вміст алкоголю в його крові на час вчинення кримінального правопорушення становив незначний обсяг (0,50 проміле). За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, фактів порушення громадського порядку з його боку не було, скарг від сусідів не надходило, проявів агресії не зафіксовано, у спілкуванні вихований і привітний, бере участь у громадських зборах та необхідних роботах. 
23.   У своїх показаннях ОСОБА_7 зазначав, що вийшов із дому з кухонним ножем, оскільки планував віддати його на заточку, ніж загорнув у газету, згорток обмотав резинкою і поклав у карман, однак місце, де він зазвичай точив ножі, було зачинене. Повертаючись звідти, він і зустрів потерпілого, з яким у нього стався конфлікт. Ці показання обвинуваченого нічим не спростовані та ставлять під сумнів висновок судів про те, що ніж як знаряддя злочину був заздалегідь заготовлений ОСОБА_7 .
24.   Після нанесення ним ударів обвинувачений бачив, що потерпілий поранений, але живий, останній відійшов і сів на лаву. Також очевидною для ОСОБА_7 була наявність інших людей на місці події, які почали надавати першу допомогу потерпілому і викликали карету швидкої медичної допомоги, лише після цього він залишив місце події. Пояснював, що пішов, оскільки був шокований наслідками своїх дій щодо ОСОБА_8 , завдати шкоди останньому не хотів. Потерпілий зазначив, що матеріальна шкода йому відшкодована, претензій до ОСОБА_7 не має, просив суд його суворо не карати.
25.   До того ж, свідки - очевидці події підтвердили, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим стався через неповернення останнім грошей. При цьому свідок ОСОБА_9 під час допиту в суді першої інстанції зазначив, що, завдаючи удари, ОСОБА_7 сказав ОСОБА_8 , приблизно, фразу: «Іди, знімай гроші з термінала».
26.   Сформований у практиці Європейського суду з прав людини стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
27.   Статтею 62 Конституції України передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
28.   Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у тій частині, що ОСОБА_7 під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків через неповернення коштів наніс удари ножем потерпілому ОСОБА_8 . Однак вважає, що з огляду на наведені вище обставини не можна поза розумним сумнівом стверджувати про доведеність спрямованості умислу ОСОБА_7 саме на позбавлення життя ОСОБА_8 . Тому дії ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК. 
29.   При цьому колегія суддів залишає раніше обрані вид і міру покарання ОСОБА_7 , оскільки воно визначене з дотриманням вимог статей 50, 65, КК, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам справи, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відтак касаційну скаргу сторони захисту слід задовольнити частково, змінивши судові рішення щодо ОСОБА_7 у частині кримінально-правової оцінки його дій.    
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів 
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 рокута ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити. Перекваліфікувати дії   ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК та вважати його засудженим за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність до 8 років позбавлення волі. В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                ОСОБА_3