ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

           23 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9897/24	

Головуючий суддя І інстанції – Татаринов Д.В.

          Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Іванова С.М. (доповідач),
                              суддів:  Шальєвої В.А., Чепурнова Д.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року в адміністративній справі №280/9897/24 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії                  № 084750010520 від 09 серпня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати ОСОБА_1 страховий стаж за період роботи з                       14 серпня 1985 року  по 19 серпня 1989 року, з 04 серпня 1990 року  по 15 жовтня 1990 року та з 10 листопада 1990 року  по 18 лютого 2000 рік згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01 листопада 1982 року та призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 01 серпня 2024 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 084750010520 від     09 серпня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 04 серпня 1990 року  по 15 жовтня 1990 року та з 10 листопада 1990 року  по 18 лютого 2000 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01 листопада 1982 року, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01 серпня 2024 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову  відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивачу було правомірно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки остання не має достатнього страхового стажу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції,   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась 01 серпня 2024 року до Пенсійного фонду України, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 09 серпня 2024 року  № 084750010520 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
За вказаним рішенням, з урахуванням положень статті 26 Закону 1058, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року  - не менше 31 року.
Наявність страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку.
Згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж складає 26 років                      07 місяців 00 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 14 серпня 1985 року по 19 серпня 1989 року, з 04 серпня 1990 року  по 15 жовтня 1990 року та з                                     10 листопада 1982 року, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі та кількість  відпрацьованих трудоднів в колгоспі.
Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині відмови у призначенні пенсії за віком, та не зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи у колгоспі, позивач звернулася із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач наділена правом на зарахування  до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періодів роботи з 04 серпня 1990 року  по 15 жовтня 1990 року та з 10 листопада 1990 року  по 18 лютого 2000 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01 листопада 1982 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637  у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як видно з матеріалів справи, підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 04 серпня 1990 року  по 15 жовтня 1990 року та з 10 листопада 1990 року  по 18 лютого 2000 року були висновки відповідача про те, що в трудовій книжці НОМЕР_1 відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі та кількість  відпрацьованих трудоднів в колгоспі.
Так, згідно із записами трудової книжки № НОМЕР_1 виданої 01 листопада 1982 року, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач у період з 14 серпня 1985 року по 19 серпня 1989 року  та з 04 серпня 1990 року  по 15 жовтня 1990  року працювала в колгоспі «Червоноармійський». З 10 листопада 1990 року по 19 лютого 2000 року позивач працювала в колгоспі «Восток».
У розділі трудової книжки "Відомості про роботу" колгоспника наявні наступні записи про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів:
- за 1990 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 0, при встановленому мінімумі 23;
- за 1991 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 220, при встановленому мінімумі 246;
- за 1992 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 220, при встановленому мінімумі 249;
- за 1993 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 220, при встановленому мінімумі 354;
- за 1996 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 88, при встановленому мінімумі 1 15;
- за 1997 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 220, при встановленому мінімумі 273;
- за 1998 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 220, при встановленому мінімумі 237;
- за 1999 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 220, при встановленому мінімумі 222;
- за 2000 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 1 70, при встановленому мінімумі 180.
Окрім того, вищезазначена трудова книжка у графі 4 містить  запис про документи на підставі яких внесено відповідні записи з 1990 року по 15 грудня 2000 року.
З вищевикладеного видно, що трудова книжка позивача, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, містить усі записи щодо частини спірного періоду роботи позивача у колгоспі, а саме, за період з 04 серпня 1990 року по 15 жовтня 1990 року та з 10 листопада 1990 року по 18 лютого 2000 року, необхідність зазначення яких визначено Основними положеннями, а тому вищезазначене спростовує доводи відповідача щодо відсутності  у трудовій книжці позивача записів про відпрацьовані трудодні на підставі внесення даних про встановлений мінімум трудової участі в колгоспі за період роботи  з 04 серпня 1990 року по 15 жовтня 1990 року та з 10 листопада 1990 року по 18 лютого 2000 року.
Наведене також зумовлює протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії № 084750010520 від 09 серпня 2024 року прийнятого відповідачем не на підставі та не у спосіб, визначений Конституцією та законами України, тобто не відповідає критеріям, передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року в адміністративній справі №280/9897/24 – залишити без змін.                 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           
   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов