ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 990/142/25
провадження № 11-218заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.
розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 в частині 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє через адвоката Літинського О. П., на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 990/142/25 (судді Стрелець Т. Г., Бевзенко В. М., Єзеров А. А., Стеценко С. Г., Тацій Л. В.) і
ВСТАНОВИЛА:
1.            У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України, у якому просив визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію зазначеного рішення, а саме позиції 650 додатка 1, відповідно до якої застосовано санкції до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чеченської Республіки, громадянина російської федерації (далі - Указ № 203/2021)
2.            Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, зазначав, що про порушення своїх прав дізнався 21 травня 2021 року, коли ознайомився на сайті інтернет-представництва Президента України з Указом № 203/2021.
3.            24 червня 2021 року, тобто у визначений законом строк, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та нечинним Указу № 203/2021, проте ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року позов було залишено без розгляду.
4.            31 березня 2025 року позивач знову звернувся до суду з аналогічним позовом. На думку позивача, та обставина, що перший позов він подав через один місяць і три дні після ознайомлення з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, а повторний позов - через чотири місяці після залишення позову без розгляду, дає підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5.            Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 23 квітня 2025 року визнав неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та повернув йому позовну заяву з доданими до неї документами на підставі частини другої статті 123 та пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України).
6.            Суд першої інстанції виходив з того, що за змістом ухвали від 04 грудня 2024 року позивач та його представник не з`являлися у судові засідання без поважних причин, доказів на підтвердження неможливості з`явитися до суду не надавали. В апеляційному порядку зазначена ухвала суду не оскаржувалася. 
7.            Суд першої інстанції, проаналізувавши обставини звернення позивача з первинним позовом та його процесуальну поведінку у справі № 9901/248/21, дійшов висновку, що залишення судом без розгляду позову ОСОБА_1 не може бути підставою для поновлення йому строку для звернення до адміністративного суду з аналогічним позовом.
8.            Зазначив суд і про те, що з огляду на дату отримання представником позивача ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 9901/248/21, а саме 06 грудня 2024 року, доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, його посилання на повторне подання позову в найкоротші можливі строки є необґрунтованими.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
9.             ОСОБА_1 не погодився з прийнятим судом рішенням та 08 травня 2025 року через свого представника - адвоката Літинського О. П. направив засобами поштового зв`язку до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, за змістом якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
10.         Обґрунтовує апеляційну скаргу  тим, що повторна неявка до суду, внаслідок чого позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, не може впливати на рішення суду першої інстанції у цій справі, оскільки за неявку без поважних причин для позивача вже настали негативні наслідки у вигляді залишення позову без розгляду. Крім того, звертаючись із новим позовом, він не просив суд переоцінити висновки щодо залишення без розгляду позову у справі № 9901/248/21, тому для нього є незрозумілою аргументація суду в цій частині.
11.         До того ж, з погляду апелянта, стаття 240 КАС України не містить заборони або неможливості повторно звернутися до суду із цим же позовом. Навпаки, можливість повторного звернення до суду прямо передбачена частиною четвертою цієї статті, за якою особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
12.         Отже, при вирішенні питання про відкриття провадження у цій адміністративній справі суд мав урахувати не поведінку позивача в іншій справі, а те, що повторний позов був поданий у рамках, які «логічно співвідносяться із вимогами абзацу першого частини другої статті 122 КАС України».
13.         Вважає, що ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2025 року, зокрема в частині відмови в поновленні строку звернення до суду, є неправомірною, необґрунтованою та такою, що порушує його право на доступ до правосуддя. На думку апелянта, суд безпідставно створює та застосовує наслідки вже фактично покараної в рамках справи № 9901/248/21 недобросовісної поведінки позивача та його представника, повторно акцентуючи увагу на їх недобросовісній поведінці вже в рамках справи № 990/142/25, не зважаючи на те, що ознак недобросовісної поведінки позивача та його представника в контексті цієї справи немає. Зазначає, що суд неправомірно застосував надмірно формальне тлумачення процесуальних строків, що суперечить принципам Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема праву на ефективний доступ до суду.
Позиція відповідача
14.         Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, погоджуючись із наведеними в ухвалі Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року підставами повернення позовної заяви, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.
Рух апеляційної скарги
15.         Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19 червня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2025 року, а ухвалою від 27 серпня 2025 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження на 09 жовтня 2025 року.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16.         Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
17.         Відповідно до пунктів 3 та 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, та чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
18.         Згідно із частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
19.         На підставі частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
20.         Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
21.         Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
22.         ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
23.         У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).
24.         Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
25.         Оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень частини другої статті 122 КАС України, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який не ставить під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідує легітимну мету щодо поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.
26.         Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
27.         Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
28.         За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
29.         Оскільки Указ Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» був опублікований і набрав чинності 25 травня 2021 року, то позовна заява ОСОБА_1 подана з пропуском шестимісячного строку на оскарження зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень, яке, в розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, є індивідуальним актом.
30.         Як зазначено вище, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом, представник позивача виходив з того, що повторна неявка до суду, внаслідок чого позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, не може впливати на рішення суду першої інстанції у цій справі, оскільки за неявку без поважних причин для позивача вже настали негативні наслідки у вигляді залишення позову без розгляду. З погляду позивача, при вирішенні питання про відкриття провадження у цій адміністративній справі суд мав урахувати не поведінку позивача в іншій справі, а те, що повторний позов був поданий у рамках, які «логічно співвідносяться із вимогами абзацу першого частини другої статті 122 КАС України».
31.         Надаючи оцінку зазначеним представником позивача причинам пропуску строку, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із частиною четвертою статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
32.         Таким чином, судове провадження, що закінчилося залишенням позову без розгляду, не перериває встановленого частиною першою статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, тому ця обставина має оцінюватися судом у контексті причини залишення позову без розгляду та наступної процесуальної поведінки учасника справи, які сукупно мають свідчити про існування об`єктивно непереборних або дійсно істотних обставин, перешкод чи труднощів, що зумовили залишення позову без розгляду та унеможливили своєчасне повторне звернення до суду після цього.
33.         Суд першої інстанції встановив, що у провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебувала справа № 9901/248/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про той самий предмет і з тих самих підстав.
34.         Провадження у цій справі відкрито ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2021 року.
35.         Водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 04 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 9901/248/21 залишив без розгляду на підставі частини п`ятої статті 205 і пункту 4 частини першої статті 240 КАС України у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника у судове засідання без поважних причин. 
36.         У вказаній ухвалі суд зазначив, що позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, систематично протягом трьох років зловживали своїми правами та не з`являлися у судові засідання без поважних причин, доказів на підтвердження неможливості прибуття у судові засідання не надавали.
37.         Таким чином, залишення первинного позову ОСОБА_1 без розгляду було зумовлено недобросовісною процесуальною поведінкою позивача та його представника, які мали усвідомлювати наслідки своїх дій і не допускати подібного, в тому числі зважаючи на тривалий судовий розгляд справи.
38.         Крім того, з інформації, наявної в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», копію ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2024 року представник позивача Літинський О. П. отримав 06 грудня 2024 року.
39.         Ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2024 року не оскаржувалася позивачем в апеляційному порядку, набрала законної сили 19 грудня 2024 року і згідно з частиною першою статті 370 КАС України є обов`язковою, зокрема, для учасників справи. У зв`язку із цим визначені в ухвалі підстави для залишення позову без розгляду не підлягають повторній оцінці, зокрема, за заявою учасників справи.
40.         Велика Палата Верховного Суду зауважує, що хоча частина восьма статті 169 КАС України і передбачає право повторного звернення до адміністративного суду у разі повернення позовної заяви, але разом з тим це не виключає необхідності дотримання встановленого законом порядку відповідного звернення.
41.         Тож якщо позов подано з пропуском встановленого законом строку звернення до суду, позивач має обґрунтувати поважність причин, з яких строк був пропущений (у тому числі, якщо це стосується поведінки учасника справи чи його представника, яка передувала відповідному зверненню), з підтвердженням підстав для поновлення строку належними доказами, а суд першої інстанції, у свою чергу, з`ясувати, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення з позовом поважними.
42.         Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 169 та частини другої статті 123 КАС України у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки скаржник не навів об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах установленого частиною другою статті 122 КАС України строку.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
43.         Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
44.         Велика Палата Верховного Суду вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 990/142/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                      О. В. Кривенда 
Судді:                                     О. О. Банасько                                            С. Ю. Мартєв
І. А. Воробйова                                           К. М. Пільков
О. А. Губська                                               С. О. Погрібний
І. В. Дашутін                                                Н. С. Стефанів
Л. Ю. Кишакевич                                        І. В. Ткач
В. В. Король                                                О. С. Ткачук
С. І. Кравченко                                           В. Ю. Уркевич
М. В. Мазур                                                 Н. В. Шевцова