П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
23 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8578/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 року у справі №400/8578/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
11 вересня 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправною вiдмову Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївській області щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.05.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.05.202З року про призначення пенсії за віком та призначити пенсію за віком з 07.05.2023 року;
- визнати протиправною вiдмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у здiйсненнi обчислення розмiру пенсії з урахуванням даних про заробітну плату зазначену у довідках вiд 27.06.2016 року №27 видану ЗАТ «Мидель» та вiд 27.06.2016 року №28 видану ТОВ «Мидель»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 25.04.2024 року з урахуванням даних про заробітну плату зазначену у довідках вiд 27.06.2016 року №27 видану ЗАТ «Мидель» та вiд 27.06.2016 року №28 видану ТОВ «Мидель». 
Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що відмова ГУ ПФУ у призначенні позивачу пенсії за віком з дня виникнення права на пенсію є протиправною. При цьому, ГУ ПФУ протиправно відмовлено позивачу в обчисленні розміру пенсії з урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідках вiд 27.06.2016 року №27 та №28. Як стверджує позивач, відмова пенсійного органу у призначенні та виплаті пенсії на підставі вказаних вище довідках порушує його право на належний соціальний захист, справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення.
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 26 листопада 2024 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною вiдмову Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївській області щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.05.2023 року та здiйсненнi обчислення розмiру пенсії з урахуванням даних про заробітну плату зазначену у довідках вiд 27.06.2016 року №27 видану ЗАТ «Мидель» та вiд 27.06.2016 року №28 видану ТОВ «Мидель».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 08.05.2023 року призначити пенсію за віком та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням даних про заробітну плату зазначену у довідках вiд 27.06.2016 року №27 видану ЗАТ «Мидель» та вiд 27.06.2016 року №28 видану ТОВ «Мидель».
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку відповідач діяв необґрунтовано, оскільки пенсійний орган не врахував усіх обставин та положень законодавства, які мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви та документів.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, окружний адміністративний суд вказав, що відповідно до приписів частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV право позивача на призначення пенсії за віком виникло у нього з 08.05.2023 року, тобто на наступний день після досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.
Не погоджуючись частково з означеним рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – скаржник, пенсійний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що під час прийняття рішення у справі №400/8162/23 не вирішувалось питання щодо обчислення розміру пенсії позивача з урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідках вiд 27.06.2016 року №27 та №28. Крім того, як стверджував скаржник, позивачем не було надано до пенсійного органу зазначені вище довідки. При цьому, пенсійний орган вказує, що такі довідки не мають встановленої форми та не засвідчені гербовою печаткою.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як з`ясовано апеляційним судом та установлено судом першої інстанції, 12.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
За результатами розгляду заяви та наданих документів, 19.05.2023 року Головним управлінням ПФУ в Одеській області прийнято рішення №143250015920 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. (а.с.9)
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 року у справі №400/8162/23, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2024 року, зокрема: 
«Визнано протиправним та скасовано Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішення № 143250015920 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.04.2007 року.».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївській області від 22.04.2024 року № 2810/03.02 зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації з 06.04.2007 року по 23.04.2007 року, з 24.04.2007 року по 29.02.2008 року, з 15.08.2008 року по 26.05.2009 року, з 14.02.2012 року по 17.12.2012 року, з 22.02.2013 року по 17.01.2014 року, з 27.05.2014 року по 01.12.2014 року, з 02.12.2014 року по 27.02.2015 року, з 29.04.2015 року по 17.07.2015 року, відповідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 06.04.2007 року.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївській області від 22.04.2024 року №1400-0302-8/34677 направлено на адресу ОСОБА_1 рішення від 22.04.2024 року №2810/03.02, а також повідомлено позивача про право звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
При цьому, 25.04.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України Миколаївській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком, однак без урахування довідки ЗАТ "Мидель" про заробітну плату від 27.06.2016 року №27 та від 27.06.2016 року №28, виданої ТОВ "Мидель", оскільки рішенням суду у справі №400/8162/23 такого зобов`язання на пенсійний орган не покладалось.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частинами першою, другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною першої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Приписами частини другої вказаної статті визначено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) (на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року Україна вийшла з вказаної Угоди) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
У відповідності із статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Отже, наведені положення Угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За змістом частин першої та другої статті 24 вказаного Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відтак, враховуючи, що Україна є Стороною, за законодавством якої здійснюється пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць, то за її законодавством обов`язковою умовою для врахування відомостей про заробітну плату при обчисленні пенсії є сплата страхових внесків (чи по іншому названих обов`язкових платежів) за цей період до Пенсійного фонду російської федерації.
Верховний Суд у постановах від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 та від 06.11.2023 року у справі №560/764/21 дійшов висновку про врахування відомостей, зазначених в довідках про заробітну плату, отриману поза межами України (в російській федерації), лише за умови підтвердження належними доказами відрахувань із заробітної плати позивача в пенсійний фонд російської федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати.
Згідно із абзацом 5 частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
З огляду на вказану норму та враховуючи те, що персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування запроваджений в Україні з 01.07.2000 року, але такий облік не охоплює осіб, які працювали поза межами України, то підтвердження нарахованої заробітної плати для осіб, які працювали поза межами України та мають право на призначення пенсії в Україні, має відбуватися на підставі первинних документів.
Приписами частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Пунктом 2 частини 1 статті 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Згідно із пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Верховний Суд у постанові від 29.07.2020 року у справі № 341/1132/17 дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії.
У справі, яка розглядається колегію суддів установлено, що на виконання судового рішення у справі №400/8162/23 Головним управлінням зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи на території російській федерації:
-  з 06.04.2007 року по 23.04.2007 року, з 24.04.2007 року по 29.02.2008 року, з 15.08.2008 року по 26.05.2009 року, з 14.02.2012 року по 17.12.2012 року, з 22.02.2013 року по 17.01.2014 року, з 27.05.2014 року по 01.12.2014 року, з 02.12.2014 року по 27.02.2015 року, з 29.04.2015 року по 17.07.2015 року, відповідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 06.04.2007 року.
Разом з тим, пенсійний орган не врахував заробітну плату, яку отримував позивач протягом вище вказаних періодів, відображену у довідках вiд 27.06.2016 року №27, видану ЗАТ «Мидель» та вiд 27.06.2016 року №28, видану ТОВ «Мидель». (а.с.20-21)
При цьому, як правильно з`ясовано судом першої інстанції, що відповідно до довідок про заробітку плату від 27.06.2016 року №28, виданої ТОВ "Мигель" та від 27.06.2016 року №27, виданої ЗАТ "Мидель", за період роботи з 24.04.2007 року по 01.12.2014 року та з 02.12.2014 року по 17.07.2015 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата та роботодавцем утримувались страхові внески, зокрема, на підставі розрахункових відомостей за 2007 - 2014 роки, а також за 2014 – 2015 роки.
Крім цього, як установлено апеляційним судом та з`ясовано судом попередньої інстанції, зазначені вище довідки містять примітку про те, що страхові внески до пенсійного фонду російської федерації нараховувались і виплачувались. У свою чергу, доказів, які б свідчили про недостовірність вище вказаних довідок, пенсійним органом до суду не надано.
Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправними діями відповідача, які полягають у неврахуванні при обчисленні пенсії ОСОБА_1 довідок про розмір заробітної плати. Відтак, суду першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Окрім того, є безпідставними доводи скаржника про ненадання позивачем до пенсійного органу означених вище довідок, оскільки під час звернення за призначенням пенсії за віком, такі довідки надано Головному управлінню разом із заявою від 12.05.2023 року.
У свою чергу, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Миколаївській області про те, що вказані довідки не мають встановленої форми та не засвідчені гербовою печаткою, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
За таких обставин, суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно Установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 року у справі №400/8578/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Ю.В. Осіпов