ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 липня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/9864/23
провадження № 22-ц/4809/1051/25 

        Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
        суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі – Гончар О.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Кіровоградської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві та Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2025 року (суддя Шевченко І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Кіровоградської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду та витрат на професійну правничу допомогу,-

                                               встановив:

       У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 23.06.2022 було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових слідувань за № 62022150030000031 за ч. 1 ст. 263 КК України відносно позивача. 29.06.2022 позивачу вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 30.06.2022 заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури затверджено обвинувальний акт відносно нього по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Позивач вважає, що дії органів досудового слідства та прокуратури відносно нього були незаконними, кримінальне переслідування відбувалось з 29.06.2022 по 04.09.2023, тобто по день ухвалення рішення Кропивницьким апеляційним судом від 04.09.2023, яким вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2023 було залишено без змін, відповідно до якого його було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Позивач вказав, що перебування його під кримінальним переслідуванням протягом 14 місяців 12 діб, судових засіданнях, своїми незаконними рішеннями діями (бездіяльністю) держава Україна в особі органу досудового розслідування та прокуратури завдала йому значної моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, яку він оцінює в розмірі (6700х14)= 93800 +2680 (6700/30х12)= 96 480 грн.
Крім того, внаслідок незаконного перебування під кримінальним переслідуванням його було незаконно звільнено з посади, а також завдано моральної шкоди, яка полягає у відчутті тривоги, хвилювання, безсоння, перебування у стані невизначеності щодо своєї долі, втрата життєвих планів, погіршення стосунків з оточуючими людьми, яку він оцінює в розмірі 200 000 грн.
Також вказав, що у зв`язку з розглядом кримінальної справи він поніс втрати на правову допомогу в розмірі 51 000 грн. 
Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з рахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду моральної шкоди у розмірі 200 000 грн та 51 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з рахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200000 грн. (двісті тисяч гривень), витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним під час досудового слідства та розгляду справи в суді в розмірі 51000 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривень), витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) та витрати щодо сплати судового збору в сумі 3583,60 грн. (три тисячі п`ятсот вісімдесят три гривні 60 коп.).
       Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині обрахунку моральної шкоди, Кіровоградська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що позивачем не надано додаткових доказів спричинення йому моральної шкоди, тому судом мало бути застосована мінімальна компенсація такої шкоди, а саме 113 600 грн (14 місяців 6 днів х 8000 грн). 
В апеляційній скарзі Територіальне управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, посилаючись на порушення норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 – 23 040 грн моральної шкоди, в решті вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_1 перебував під слідством лише протягом 1 дня та під судом упродовж 14 місяців та 5 днів, загалом 14 місяців та 6 днів (з 29.06.2022 по 04.09.2023). Під час розгляду цієї справи факти погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 судом першої інстанції не встановлені, зокрема, виникнення безсоння, головних болів, підвищеного тиску у ОСОБА_1 не підтверджені будь-чим, судом першої інстанції навіть не досліджено виписки з медичної картки позивача, або прямих чи опосередкованих доказів звернення ОСОБА_1 до спеціалізованих медичних закладів, зокрема, але не виключно, за психологічною допомогою тощо. При цьому у матеріалах справи були відсутні будь-які докази на підтвердження фактів погіршення сімейних стосунків або формування недовірливих відносин між ним та родичами, принизливого відношення оточуючих до нього, що саме у зв`язку з перебування ОСОБА_1 під слідством та судом від нього відвернулись рідні та близькі особи. Під час розгляду справи ОСОБА_1 також не надано будь-яких висновків незалежних психологів-спеціалістів, експертів на підтвердження того, що він відчував втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі. Крім того, ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку (пункт 6 частини 1 статті 77), а не у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини 1 статті 77).
Також не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, посилаючись на те, що оскажуване рішення суду у даній справі в частині встановлення порядку та способу виконання судового рішення (стягнення з рахунку казначейства моральної шкоди та судових витрат) суперечить діючому законодавству та судовій практиці. Крім того, суд проігнорував висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 по справі №752/17832/14-ц де зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. А визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 23.10.2024 у справі №293/174/23 (провадження 61-14112ск23). Утім, зазначена в оскаржуваному рішенні суду сума моральної шкоди, не відповідає вказаним принципам поміркованості та розумності. Є незрозумілим, з яких міркувань виходив суд, оцінюючи моральну шкоду, оскільки не зазначено жодного доказу та розрахунку, котрий це підтвердив. Враховуючи зазначене, на нашу думку, розмір відшкодування моральної шкоди не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є необґрунтованою.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Судом встановлено, що 23.06.2022 було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових слідувань за № 62022150030000031 за ч.1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_1 . 29.06.2022 року ОСОБА_1 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
30.06.2022 заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури Литвиненком Д.В. затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2023 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч.1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.09.2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2023 року – без змін.
Ухвалою Верховного суду від 24.04.2024 року закрите касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04.09.2023 року щодо ОСОБА_1 .
Кримінальне переслідування щодо позивача відбувалося з 29.06.2022 року по 04.09.2023 року коли рішенням Кропивницького апеляційного суду від 04.09.2023 року апеляційну скаргу заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури Литвиненка Д.В. залишено без задоволення.
ОСОБА_1  перебував під слідством та судом протягом 14 місяців 6 днів.
Встановивши дані обставини справи, а також врахувавши пояснення позивача, що внаслідок вказаних дій йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що він, перебуваючи про під кримінальним переслідуванням, як у особи невинуватої, з`явилося відчуття тривоги, хвилювання, безсоння, тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі, були зірвані його життєві плани, відбулося погіршення стосунків з оточуючими людьми, він упевнився у безкарності посадових осіб, що підірвало авторитет до органів держаної влади, залишився без роботи, без можливостей нормального існування не лише для себе, а і своєї родини, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з таким висновкм суду з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).
Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Як встановлено судом ОСОБА_1  перебував під слідством та судом протягом 14 місяців 6 днів. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати 8 000,00 грн. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої їм моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими.
Враховуючи викладене, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач має право на відшкодування мінімального розміру моральної шкоди в розмірі шкоди (14 місяців 6 днів х 8000 грн) 113 600 грн.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем не зазначено жодного доказу та розрахунку, котрий би підтвердив більші моральні страждання ніж ті, що викликані перебуванням під слідством та судом тривалістю 14 місяців 6 днів.
Отже, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої в цій частині змінити та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди - 113 600 грн.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження.
Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 (провадження № 61-7653св22) зазначено, що порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.
Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.
Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі, відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку із наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).
При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Судом встановлено, що при розгляді кримінальної справи інтереси ОСОБА_1 захищав адвокат Клімічев О.О., з яким ОСОБА_1 укладав договори про надання правової допомоги та сплачувались гонорари. Наданими документами: копія угод від 11.06.2022 року; звіт про детальний опис виконаних робіт; акти прийому-передачі виконаних робіт; квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.06.2022 року; 06.05.2023 року, 05.09.2023 року підтверджено витрати на допомогу адвоката у кримінальному провадженні на загальну суму 51000 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривен) грн.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення суми, сплаченої позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, у розмірі 51 000 грн, яка підлягає відшкодуванню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
За таких обставин, рішення суду підлягає зміни в частині визначення розміру моральної шкоди, а в іншій частині залишенню без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:
Апеляційні скарги Кіровоградської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2025 року в частині розміру моральної шкоди змінити.
Стягнути з Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку рахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_1 моральну шкоди в розмірі 113 600 грн.
Рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу в даній справі та судового збору за подання позовної заяви скасувати.
Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 250 грн.
Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 250 грн.
Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 250 грн.
Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 543 грн 83 коп. в дохід держави.
Компенсувати ОСОБА_1 сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 3583, 60 грн за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 543 грн 83 коп. в дохід держави.
Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 543 грн 83 коп. в дохід держави.
Стягнути з Державної казначейської служби України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 543 грн 83 коп. в дохід держави.
Компенсувати Кіровоградській обласній прокуратурі сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1597 грн 08 коп за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Компенсувати Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1024 грн 08 коп за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24.09.2025.

Судді: 

 
О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич