П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/1002/25	

Перша інстанція: суддя Величко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

03 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.01.2025 року № 143150018266;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2025 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до стажу всі періоди по трудовій книжці НОМЕР_1 від 09.07.1983 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмовляючи у призначені пенсі відповідач вказав на недоліки в оформлені трудової книжки, які є підставою для неврахування періодів трудового стажу. На переконання позивача, виявлені недоліки є формальним та не можуть слугувати підставою для відмови у призначені пенсії. 
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою з 01.09.1981 року по 16.01.2000 року, оскільки не читається печатка, якою завірено запис про звільнення; на титульній сторінці трудової книжки печатка не відповідає даті заповнення; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорту. За таких обставин підтверджений трудовий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року  задоволено позов ОСОБА_1 . 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Зокрема, апелянт наголосив, що порушення порядку оформлення трудової книжки тягне за собою відсутність підстав для органів Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу особи періодів роботи, вказаних у такій трудовій книжці.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
14.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням Порядку № 22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській   області.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення від 21.01.2025 року №143150018266 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Врахований страховий стаж ОСОБА_1 склав 24 роки 05 місяці 17 днів. До страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.09.1981 року по 16.01.2000 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки печатка не відповідає даті заповнення. 
Стверджуючи про наявність підстав для зарахування до страхового стажу  спірного період роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача містить записи щодо роботи позивача у спірні періоди. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідною посадою, періоди роботи підтверджені належними записами трудової книжки, яка оформлена відповідно до вимог законодавства.  
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 46 Конституції України   передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі – Порядок №637).
Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працювала, зокрема, у ВАТ «Надія» в період з 01.09.1981 року по 16.01.2000 року.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працювала, у період з 01.09.1981 року по 16.10.2000 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі, який з 31.05.1997 року реорганізовано у ВАТ «Надія».
Підставою для не зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи ОСОБА_1 стало те, що датою трудової книжки НОМЕР_1 заповнення зазначено 09.07.1983 року, в той час як перший запис зроблений датою 01.09.1981 року. Також відповідач не зарахував період роботи з 01.09.1981 року по 16.01.2000 року, оскільки не читається печатка якою завірено запис про звільнення.
Колегія суддів не може погодитись з висновком відповідача, оскільки наявні записи у трудовій книжці позивача дозволяють визначити період її роботи, а внесені записи не містять суперечностей та здійснені у хронологічному порядку.
Крім того, перший запис у трудовій книжці від 01.09.1981 року свідчить про прийняття позивача на роботу та направлення її на курси бухгалтерів, а наступний запис від 04.07.19983 року збігається з датою заповнення трудової книжки та свідчить про призначення позивача на посаду бухгалтера у Вознесенському відгодівельному радгоспі.
Стосовно відтиску печатки, яким засвідчено запис про звільнення від 16.10.2000 року, відповідач не заперечує його наявність, проте вказує на нечіткість.
З даного приводу колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять довідку пенсійного органу, відповідно до якої сам відповідач зарахував до страхового стажу період роботи позивача у Вознесенському відгодівельному радгоспі з 01.01.1998 року по 16.10.2000 року. 
Таким чином, пенсійний орган не мав підстав для відмови у зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи, які відображені у трудовій книжці НОМЕР_1 , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1  про призначення їй пенсії, з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування всіх періодів, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 від 09.07.1983 року.
В той же час, наведені апелянтом доводи відповідні висновки не спростовують,  тому оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 07 лютого 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко