ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2025 року	Львів	Справа № 140/6017/24 пров. № А/857/32181/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (головуючий суддя: Костюкевич С.Ф., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Кераміки ТД» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови, –
                                                               встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім Кераміки ТД», 07.06.2024 звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.12.2023 № UA209000/2023/100757/2, від 24.01.2024 № UA209000/2024/100044/2 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003076 та № UA209230/2024/000163.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларант на підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з митною декларацією надав митниці необхідні і достатні документи, які підтверджують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Подані до митного оформлення документи є вичерпні, між ними немає жодних розбіжностей та не містять ознак підробки.
Також, зазначено, що спірне рішення митного органу не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої  статті 55 Митного кодексу України  (МК України), оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування; формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товариством транспортного засобу від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу її визначення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.12.2023 № UA209000/2023/100757/2, від 24.01.2024 № UA209000/2024/100044/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003076 та № UA209230/2024/000163. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Кераміки ТД» судові витрати у сумі 13 084,00 грн.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не було враховано, що підставою для прийняття рішень про коригування митної вартості товару стало виявлення у поданих документах до митного контролю розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом, шляхом подання додаткових документів. Також вважає, що розмір відшкодованих витрат на професійну правову допомогу є завищеними та підлягають зменшенню.
Позивач, 05.03.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просив стягнути з Львівської митниці на свою користь понесені в суді апеляційної інстанції судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2023 між ТзОВ «Дім Кераміки ТД» (покупець) та компанією Spanish Tile From Nules S.A.U. (Іспанія) (продавець) було укладено Контракт №10-2023/2, згідно з умов якого продавець продає, а покупець купує керамічну плитку на умовах EXW або FCA згідно з Інкотермс 2010.
Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. контракту умовами оплати є 100% попередня оплата в розмірі, вказаному в фактурі проформі для кожного окремого замовлення, зробленого покупцем продавцю. Валюта платежу - євро.
Згідно пункту 5.1. контракту визначено, що кожна проформа - інвойс і кінцевий оригінальний інвойс мають посилатись на відповідне замовлення, зроблене покупцем. У ньому також має вказуватись дата, товар, його кількість, ціна і кінцева вартість. Продавець також зобов`язаний відправити в комплекті копію експортної декларації.
Відповідно до проформи-інвойсу від 06.11.2023 на товар плитку глазуровану чи не глазуровану з коефіцієнтом поглинання води понад 0,5% мас, але не більше 10 % мас загальна вартість плитки керамічної в кількості 935,71 м.кв. становить 5 715,80 євро (із врахуванням знижки 300,83 євро). Умови поставки EXW ES Nules Інкотермс 2020.
Позивач подав до Львівської митниці, 07.12.2023, для митного оформлення ввезеного на територію України товару: плитка глазурована чи не глазурована з коефіцієнтом поглинання води понад 0,5% мас, але не більше 10 % мас, МД №23UA209230127888U0. Фактурна вартість товару становить 5 715,80 євро. Митна вартість товару заявлена за основним методом з урахуванням умов поставки EXW та становить 336 021,59 грн (з урахуванням транспортних витрат). До митної декларації додано: пакувальний лист від 28.11.2023; проформу від 06.11.2023; інвойс № SFE 23.042.143 від 28.11.2023; CMR від 27.11.2023; платіжний документ - SWIFT повідомлення від 15.11.2023 про оплату проформи; рахунок № 1287 від 05.12.2023 на оплату транспортних послуг; контракт № 10-2023/2 від 30.10.2023; заявку на перевезення № 211123 від 21.11.2023; експортну декларацію №23ES00174100AAHLRB2 від 28.11.2023 та інші документи.
Відповідач в процесі опрацювання наданих для митного оформлення товару документів надіслав декларанту повідомлення, у якому зазначив, що подані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, в результаті чого встановлено наступне:
Так, у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2023 № 1287 відсутнє документальне підтвердження всіх складових витрат понесених покупцем до моменту перетину митного кордону України (митні формальності у країні експорту, навантаження, тощо).
У графі 5 CMR від 27.11.2023 вказано документ за № SXE 23.053.322, проте даний документ декларантом не надано митному органу.
Відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 30.10.2023 №10-2023/2 зазначено, що якість товару, який імпортується має відповідати вимогам міжнародного сертифікату якості, проте даний документ не надано митному органу.
Згідно інформації яка наведена у рахунку фактурі на перевезення від 05.12.02023 №1287 перевезення товару здійснювалось відповідно до договору перевезення від 30.11.2023 № 30/11/23, однак даний договір перевезення не надано до митного оформлення.
Митній декларації країни відправлення від 28.11.2023 № 23ES0017411AAHLRB2 статистична вартість відповідає фактурній вартості, яка наведена у інвойсі від 28.11.2023 № SFE 23.042.143 на умовах поставки EXW, що не кореспондується з положенням ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від «9» лютого 2010 № 113/2010, в якій зазначено, що статистична вартість повинна ґрунтуватись на вартості товарів та коригуватись так щоб містити виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені задля доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру. Крім того така декларація не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару.
Таким чином, митний орган вважав, що відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально.
Позивачу було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи для підтвердження митної вартості: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій  статті 53 МК України, відповідно до вимог п. 2 ч. 6  ст. 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій  четвертій  статті 53 МК України, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість, провівши консультації з декларантом, у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість товару визначила за резервним методом згідно зі  ст. 64 МКУ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація від 03.10.2023 №UА209140/2023/027524, де вартість подібного товару становить 0,6701 дол. США за кг.
На підставі вищенаведеного відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 08.12.2023 № UA209000/2023/100757/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003076.
Митне оформлення товару для випуску у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов`язань відбувалось на підставі МД №23UA209230128119U0 від 08.12.2023.
Згідно проформи-інвойсу від 21.12.2023 № SPE 23.061.066 на товар 1 плитку керамічну глазуровану для підлоги та стін, загальна вартість в кількості 491,6496 м.кв. становить 2 609,99 євро. Умови поставки EXW ES Nules - CASTELLON Інкотермс 2020.
Відповідно до проформи-інвойсу від 30.10.2023 № SPE 23.052.604 на товар 2 плитку глазуровану чи не глазуровану з коефіцієнтом поглинання води понад 0,5% мас., але не більше 10 % мас, загальна вартість в кількості 515,736 м.кв. становить 3 150,37 євро (із врахуванням знижки 165,81 євро). Умови поставки EXW ES Nules - CASTELLON Інкотермс 2020.
Позивач подав до Львівської митниці, 22.01.2024, для митного оформлення ввезеного на територію України товару 1 та товару 2: плитка керамічна глазурована для підлоги та стін та плитка глазурована чи не глазурована з коефіцієнтом поглинання води понад 0,5% мас, але не більше 10 % мас, МД №24UA209230006899U7. Фактурна вартість товару 1 та товару 2 становить 5  760,36 євро. Митна вартість товару заявлена за основним методом з урахуванням умов поставки EXW та становить 324  981,21 грн (з урахуванням транспортних витрат).
До митної декларації додано: пакувальний лист від 16.01.2024; проформу № SPE 23.052.604 від 30.10.2023; проформу № SPE 23.061.066 від 21.12.2023; інвойс № SFE 24.001.481 від 16.01.2024; CMR від 16.01.2024 року у кількості 2 шт.; платіжний документ - SWIFT повідомлення від 11.01.2024 про оплату проформи; рахунок № 180124/10 від 18.01.2024 на оплату транспортних послуг; довідка про транспортні витрати від 23.01.2024; контракт № 10-2023/2 від 30.10.2023; заявку на перевезення № 120124 від 12.01.2024; договір міжнародного перевезення № 16012024/ES від 16.01.2024; експортну декларацію № 24ES001741107581B8 від 17.01.2024 та інші документи.
Відповідач в процесі опрацювання наданих для митного оформлення товару документів надіслав декларанту повідомлення, у якому зазначив, що подані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, в результаті чого встановлено наступне:
Так, у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2023 № 1287 відсутнє документальне підтвердження всіх складових витрат понесених покупцем до моменту перетину митного кордону України (митні формальності у країні експорту, навантаження, тощо);
У графі 5 CMR від 16.01.2024 року вказано документ за № SXE 24.001.885, проте даний документ декларантом не надано митному органу.
Відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 30.10.2023 №10-2023/2 зазначено, що якість товару, який імпортується має відповідати вимогам міжнародного сертифікату якості, проте даний документ не надано митному органу.
Згідно інформації яка наведена у рахунку фактурі на перевезення від 18.01.2024 № 180124/10 перевезення товару здійснювалось відповідно до договору перевезення від 12.12.2024 року № 120124, однак даний договір перевезення не надано до митного оформлення.
У митній декларації країни відправлення від 17.01.2024 № 24ES001741107581B8 статистична вартість відповідає фактурній вартості, яка наведена у інвойсі від 16.01.2024 № SFE 24.001.481 на умовах поставки EXW, що не кореспондується з положенням ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від « 9» лютого 2010 № 113/2010, в якій зазначено, що статистична вартість повинна ґрунтуватись на вартості товарів та коригуватись так щоб містити виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені задля доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру. Крім того така декларація не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару;
Платіжний документ від 11.01.2024 не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, та відміток виконавця надавача платіжних послуг, які свідчать про виконання платіжних операцій за таким платіжним документом.
Довідка на транспортування від 23.01.2024 № б/н вказано зверху маршрут Діловасі (Туреччина)-Решетилівка (Україна). Далі в тексті Кастельойн (Іспанія)-Краківець (Україна).
Таким чином, митний орган вважав, що відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально.
Позивачу було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи для підтвердження митної вартості: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість, провівши консультації з декларантом, у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість товару визначила за резервним методом згідно зі ст. 64 МКУ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації від 02.01.2024 №UА209140/2024/000136, де вартість подібного товару становить 0,6701 дол. США за кг, від 02.12.2023 №UА209140/2024/033608, де вартість подібного товару становить 0,6701 дол. США за кг.
На підставі вищенаведеного відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 24.01.2024 № UA209000/2024/100044/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/000163.
Митне оформлення товару для випуску у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов`язань відбувалось на підставі МД №24UA209230007227U7 від 24.01.2024.
Позивач, не погоджуючись із рішеннями відповідача, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та такими, що не відповідають вказаним нормам МК України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (ч. 6 ст. 54 МК України).
Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20, від 21 вересня 2023 року у справі № 520/18432/21.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача подав разом із митною декларацією документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 МК України: пакувальний лист від 28.11.2023; проформу від 06.11.2023; інвойс № SFE 23.042.143 від 28.11.2023; CMR від 27.11.2023; платіжний документ - SWIFT повідомлення від 15.11.2023 про оплату проформи; рахунок № 1287 від 05.12.2023 на оплату транспортних послуг; контракт № 10-2023/2 від 30.10.2023; заявку на перевезення № 211123 від 21.11.2023; експортну декларацію №23ES00174100AAHLRB2 від 28.11.2023 та інші документи.
Також як до митного оформлення товару за МД №24UA209230006899U7 позивач надав передбачені статтею 53 МК України  документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару, зокрема: пакувальний лист від 16.01.2024; проформу № SPE 23.052.604 від 30.10.2023; проформу № SPE 23.061.066 від 21.12.2023; інвойс № SFE 24.001.481 від 16.01.2024; CMR від 16.01.2024 року у кількості 2 шт.; платіжний документ - SWIFT повідомлення від 11.01.2024 про оплату проформи; рахунок № 180124/10 від 18.01.2024 на оплату транспортних послуг; довідка про транспортні витрати від 23.01.2024; контракт № 10-2023/2 від 30.10.2023; заявку на перевезення № 120124 від 12.01.2024; договір міжнародного перевезення № 16012024/ES від 16.01.2024; експортну декларацію № 24ES001741107581B8 від 17.01.2024 та інші документи.
На думку суду, відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Так, контрактом від 30.10.2023 № 10-2023/2 визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця.
Відповідно до інвойсів № SFE 23.042.143 від 28.11.2023 та № SFE 24.001.481 від 16.01.2024 вартість товару становить на суму 5 715,80 євро та 5 760,36 євро відповідно. Цими документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, їх кількість, ціну.
Ціна товару в інвойсах № SFE 23.042.143 від 28.11.2023 та № SFE 24.001.481 від 16.01.2024 (5 715,80 євро та 5 760,36 євро відповідно) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №23UA209230127888U0 від 07.12.2023 та в МД №24UA209230006899U7 від 23.01.2024 (графа 22).
На виконання вказаного контракту ТзОВ «Дім кераміки ТД» було перераховано кошти в сумі 5 715,80 євро та 5 760,36 євро в адресу Spanish Tile From Nules S.A.U. (Іспанія), що підтверджується банківськими платіжними документами - SWIFT повідомленням від 15.11.2023 та від 11.01.2024, якими було здійснено 100% попередню оплату вартості товару в сумі 5 715,80 євро та 5 760,36 євро із посиланням на контракт від 30.10.2023 №10-2023/2 та проформи-інвойси від 06.11.2023, № SPE 23.052.604 від 30.10.2023; № SPE 23.061.066 від 21.12.2023.
Суд також звертає увагу, що в порядку частини третьої статті  53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України  відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості.
Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою  статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених  статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей  53,  54 МК України  Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27.03.2020 (справа № 540/2605/18), від 06.05.2020 (справа № 140/1713/19), від 21.10.2021 (справа № 420/4820/19).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста  статті 54 МК України).
Такі правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі № 380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
В оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, відтак суд вважає, що вказані розбіжності про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість спірного товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
На думку суду, митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості спірної партії товарів, позаяк умови поставки товару, за наявності поданих декларантом документів, що підтверджують заявлену митну вартість за ціною договору та транспортні витрати, не можуть бути самостійною та беззаперечною підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Вказане також спростовує наведене в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів від 08.12.2023 № UA209000/2023/100757/2, від 24.01.2024 № UA209000/2024/100044/2 твердження про те, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг не містить відомостей щодо згаданих складових, і відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці.
В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів від 08.12.2023 № UA209000/2023/100757/2, від 24.01.2024 № UA209000/2024/100044/2 вказано, що у графі 5 CMR від 27.11.2023 зазначено документ за № SXE 23.053.322, проте цей документ декларантом не надано митному органу, проте на переконання суду, такі документи не відносяться до таких, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості товару, оскільки зазначені у гр. 5 CMR документи є внутрішніми документами продавця товару та використовуються ним для формування міжнародних транспортних накладних й містять у собі інформацію про товар, необхідну для внесення у CMR. При цьому, такі документи не містять у собі відомостей про вартість товару чи інші відомості, які можуть впливати на визначення митної вартості товару.
Щодо твердження митного органу в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів від 08.12.2023 № UA209000/2023/100757/2, від 24.01.2024 № UA209000/2024/100044/2, що відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 30.10.2023 №10-2023/2 якість товару, який імпортується має відповідати вимогам міжнародного сертифікату якості, проте цей документ не надано митному органу, суд зазначає, що сертифікат якості товару не є документом, що містить у собі відомості про числові значення складових митної вартості товару, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, відтак, не може бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
Не бере суд до уваги і твердження митного органу, що згідно інформації, яка наведена у рахунку фактурі на перевезення, воно здійснювалось відповідно до договору перевезення від 30.11.2023 № 30/11/23 (партія - 1) та від 12.12.2024 № 120124 (партія - 2), який не надано до митного оформлення, з огляду на наступне.
На підтвердження витрат на транспортування товару до митного кордону України, які включені до митної вартості декларант до МД №23UA209230127888U0 від 07.12.2023 та №24UA209230006899U7 від 23.01.2024 додав рахунок № 1287 від 05.12.2023 на оплату транспортних послуг, заявку на перевезення № 211123 від 21.11.2023, рахунок № 180124/10 від 18.01.2024 на оплату транспортних послуг; довідка про транспортні витрати від 23.01.2024, заявку на перевезення № 120124 від 12.01.2024, договір міжнародного перевезення № 16012024/ES від 16.01.2024, з яких слідує, що вартість перевезення по маршруту: Nules, Іспанія  митний пост Львів-Шегині становить 130 000,00 грн (перевізник ТзОВ «Агрологістика») та Nules, Іспанія  митний пост Львів-Шегині становить 120 000,00 грн (ФОП ОСОБА_1 ).
Транспортування партії товару за МД №23UA209230127888U0 від 07.12.2023 відбувалось на основі заявки від 21.11.2023 № 211123, при цьому, відомості щодо маршруту перевезення вантажу та про автомобіль, який його перевозив, а також про вартість перевезення, які були зазначені у рахунку № 1287 від 05.12.2023 повністю співпадають із відомостями, наведеними у заявці № 211123.
Також транспортування партії товару за №24UA209230006899U7 від 23.01.2024, то до митного оформлення позивачем було надано договір-заявку № 120124 від 12.01.2024, проте така не була прийнята до уваги митним органом.
Оплата таких послуг у сумі 130 000,00 грн та 120 000,00 грн підтверджена відповідними платіжними інструкціями.
Верховний Суд в постановах від 31.05.2019 у справі №804/16533/14, від 07.07.2023 у справі №803/718/17 вказав, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Разом з тим, відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які би спростовували розмір понесених позивачем витрат на перевезення вантажу, відтак, такі зауваження митного органу є необґрунтованими та безпідставними.
При цьому, суд зазначає, що перевізник, самостійно визначає розмір транспортних витрат по маршруту перевезення і будь-яких сумнівів щодо недостовірності наданої перевізником довідки у позивача не має.
Відтак, позивач надав митному органу достатні документи, що підтверджують вартість перевезення товару до митного кодону України, яка включена до митної вартості. Розбіжності щодо ціни таких послуг у вказаних документах відсутні. 
Крім того, зауваження митного органу щодо неможливості підтвердження факту оплати за оцінюваний товар платіжним документом - SWIFT від 11.01.2024, оскільки такий не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, та відміток виконавця надавача платіжних послуг, які свідчать про виконання платіжних операцій за таким платіжним документом, суд до уваги не приймає. Оскільки, аналізуючи цей платіжний документ, який долучений до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що такий містить всі необхідні реквізити платника та отримувача коштів, а призначення платежу надає можливість ідентифікувати оплату за спірний товар, є посилання на інвойс та контракт, а також відмітки банку. (а.с. 64). 
Відтак, Львівській митниці були надані достатні документи для підтвердження числових значень митної вартості, яка визначена декларантом у МД №23UA209230127888U0 від 07.12.2023 та №24UA209230006899U7 від 23.01.2024.
Отже, подані позивачем документи містять інформацію про товар та його ціну, інші складові митної вартості, які не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Митним органом не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про неподання декларантом додаткових документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
Суд вважає, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
При вирішенні спору суд також враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене  статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у  статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої  статті 55 МК України  прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених  наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598  (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.
Суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів взята цінова інформація наявна в митного органу за митними деклараціями від 03.10.2023 №UА209140/2023/027524, де вартість подібного товару становить 0,6701 дол. США за кг, від 02.01.2024 №UА209140/2024/000136, де вартість подібного товару становить 0,6701 дол. США за кг, від 02.12.2023 №UА209140/2024/033608, де вартість подібного товару становить 0,6701 дол. США за кг, однак жодних пояснень щодо зроблених коригувань, ідентичності товару, який оформлявся на підставі вказаної МД не наведено. Більш того, митні декларації від 03.10.2023 №UА209140/2023/027524, від 02.01.2024 №UА209140/2024/000136, від 02.12.2023 №UА209140/2024/033608 містить інші умови поставки (EXW ES Nules), ніж у спірному випадку, а митна вартість визначена за шостим резервним методом, а не за ціною контракту.
Отже, у спірному рішенні митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №  815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, тобто за основним методом, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів таа картки відмови підлягають скасуванню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем подано, зокрема: договір про надання правничої допомоги від 01.06.2023, укладений з АО «АФК»; рахунок № 78 від 14.05.2024; акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 01.06.2023; платіжну інструкцію № 570 від 15.05.2024 про оплату ТзОВ «Дім Кераміки ТД» для АО «АФК» 23  000,00 грн.
Як слідує з акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 01.06.2023, АО «АФК» надало позивачу наступні послуги: підготовчі дії до подання, підготовка та подання до Волинського окружного адміністративного суду позовної заяви, що включає в себе: повний аналіз документів, наданих клієнтом, формування правової позиції щодо форм та способу захисту інтересів клієнтів; проведення переговорів та консультацій з клієнтом на предмет необхідності надання додаткових документів, узгодження позиції щодо обраних форм та способів захисту інтересів клієнта; виготовлення необхідної кількості копій документів, які долучаються до позову та їх засвідчення на предмет відповідності оригіналу, підготовка позовної заяви для її подачі до суду  23  000,00 грн (12 000,00 грн  11  000,00 грн).
Проаналізувавши надані послуги позивачу на предмет їх обсягу, складності, якості, співмірності, тривалості витраченого адвокатами часу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вартість послуг у 23000 грн є завищеними. Оскільки, послуги щодо підготовчі дії до подання, підготовка та подання до Волинського окружного адміністративного суду позовної заяви, що включає в себе: повний аналіз документів, наданих клієнтом, формування правової позиції щодо форм та способу захисту інтересів клієнтів; проведення переговорів та консультацій з клієнтом на предмет необхідності надання додаткових документів, узгодження позиції щодо обраних форм та способів захисту інтересів клієнта; виготовлення необхідної кількості копій документів, які долучаються до позову та їх засвідчення на предмет відповідності оригіналу охоплюється загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви, і подання їх до суду, а тому не можуть включатися до витрат на професійну правничу допомогу як окрема складова. Також необхідно врахувати, що спірні правовідносини регулюються нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню, не передбачають. Крім того, на даний час існує стала судова практика розгляду вказаної категорії справ щодо оскарження рішень про коригування митної вартості товарів, що спрощувало роботу адвоката та не потребувало значних затрат часу для підготовки позовної заяви. Дана справа належить до категорії справ незначної складності, що також необхідно врахувати при визначенні розміру витрат на правову допомогу. Вищевказана інформація підтверджує той факт, що підготовка даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню і підлягає стягненню в сумі 4000 грн.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом в суді першої інстанції, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 4000 грн.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, апеляційна скарга Львівської митниці не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, які понесені на стадії апеляційного розгляду справи, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що на підтвердження понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції позивачем надано:  Додаткову угоду № 1 від 20.02.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 01.06.2023 року;- Акт приймання – передачі наданих послуг від 05.03.2025 року.
Детальний опис робіт та послуг адвокатського об`єднання має наступний вигляд: 
1. Адвокатом здійснено ознайомлення із апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 у даній справі. 
2. Адвокатом здійснено підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу Львівської митниці у даній справі. 
При цьому, затрачений час на надання вищезазначених послуг становить 5 годин. 
Згідно із п. 4 Додатку № 6 від 08.05.2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 01.06.2023 року вартість послуг з підготовки та подання до суду інших процесуальних документів по справі (додаткових пояснень, відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо), надання інших правничих послуг, пов`язаних із справою становить 1 000,00 грн. за одну годину роботи одного адвоката. 
Відтак, з огляду на затрачений час на надання правничої допомоги – 5 годин, загальна вартість послуг адвоката становить 5 000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі  статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналізуючи викладене, враховуючи що надані адвокатом позивачу послуги в апеляційній інстанції базуються на попередніх послугах, зокрема, підготовленому позові, а також на основі рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанціх дійшов висновку, що розмір витрат, зазначений позивачем, не є пропорційний обсягу наданої правничої допомоги, як і час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо інших сторін спору.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, надану на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Отже, понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань апелянта у справі у розмірі 2000 грн витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –
                                                     постановив:
апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі № 140/6017/24 - без змін.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Кераміки ТД» (код ЄДРПОУ 37786217) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (код ЄДРПОУ 43971343) 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу, надану на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін