ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 320/25401/24
адміністративне провадження № К/990/27918/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 320/25401/24
за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду (суддя І інстанції: А. М. Перепелиця) від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Я. М. Собків, Є. О. Сорочко, Є. В. Чаку) від 03 червня 2025 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:      
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків щодо збільшення (визначення) суми грошового зобов`язання АТ "АЙБОКС БАНК" за платежем "Податок на прибуток банківських установ" (код платежу 11020600) на 26 205 743,75 грн;
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків щодо збільшення (визначення) суми грошового зобов`язання АТ "АЙБОКС БАНК" з податків та зборів на доходи фізичних осіб (код платежу 11010400) на 6 656 558 333,01 грн;
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків щодо збільшення (визначення) суми грошового зобов`язання АТ "АЙБОКС БАНК" з податків та зборів з військового збору (код платежу 11011000) на суму 554 730 190,41 грн;
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до АТ "АЙБОКС БАНК" за платежем "Адмін. штрафи та інші санкції" (код платежу 21081101) на суму 2720,00 грн;
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до АТ "АЙБОКС БАНК" за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" (код платежу 11010100) на суму 1020,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.08.2023 №1800/Ж10/31-00-07-03-01-20, від 23.08.2023 №1801/Ж10/31-00-07-03-01-20, від 23.08.2023 №1802/Ж10/31-00-07-03-01-20, від 23.08.2023 №1803/Ж10/31-00-07-03-01-20, від 23.08.2023 №1804/Ж10/31-00-07-03-01-20.
2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
3. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:
- доказів на підтвердження права звернення до суду ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»;
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні підстави, з яких строк звернення до суду було пропущено та надати належні та допустимі докази на підтвердження поважності пропущення такого строку.
4. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без розгляду.
5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року скасовано, а справу та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано до розгляду судді Перепелиці А.М.
7. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк, зазначених в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року. Установлено ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 11 липня 2024 року, з дня отримання копії даної ухвали. 
8. На виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року (з урахуванням вимог ухвали від 11 грудня 2024 року) від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено про те, що ОСОБА_1 є акціонером Акціонерного товариства «Айбокс Банк», якій належить на праві власності 42 339 851 простих бездокументарних іменних акцій АТ «Айбокс Банк» загальною номінальною вартістю 189 682 532,48 грн і складає 24.980000% статутного капіталу АТ «Айбокс Банк». Вказано, що ОСОБА_1 акумулює великий (значний, істотний) пакет акцій, що надає їй основоположний, вирішальний ступінь впливу на діяльність банку, отже, вважає, що є особою законні права та інтереси якої прямо і безпосередньо були порушені діями чи рішеннями органів державної влади.
8.1 На думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення порушують її права та законні інтереси, як акціонера Банку на отримання залишкового майна АТ «Айбокс Банк» та/або обмеження у його здійсненні, а також створюють ризики майнової відповідальності ОСОБА_1 , як акціонера АТ «Айбокс Банк». Окрім того, на переконання позивача, її право на звернення до суду в інтересах АТ «Айбокс Банк» обумовлено можливими негативними наслідками і в частині права на мирне володіння майном, оскільки Фондом гарантування вкладів фізичних осіб може бути ініційовано звернення до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди та заявою про забезпечення такого позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .
9. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, позовну заяву залишено без розгляду.
10. Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій, 30 червня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, а справу № 320/25401/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
11. Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу. Витребувані матеріали справи.
12. 25 липня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки вважає доводи такої скарги безпідставними, а оскаржувані рішення - такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
13. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
14. Станом на час розгляду справи відзиву від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає подальшому розгляду.
IІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у  позивача - ОСОБА_1 відсутня адміністративна процесуальна дієздатність на представництво інтересів Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" у справі щодо вимог про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
16. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
17. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
18. Скаржник зазначає, що станом на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо права акціонера банку, який перебуває в процесі ліквідації, за умови, що такий акціонер акумулює великий (значний, істотний) пакет акцій, за виключних обставин звертатись до суду в інтересах банку із позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
19. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій в порушення вимог статті 9, 90 КАС України, не здійснив повне та об`єктивне дослідження доказів, наданих позивачем, не надав їм оцінку, чим фактично істотно порушив норми процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав, а також ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції не зазначили в оскаржуваних рішеннях мотивів відхилення даних доказів наданих позивачем.
20. Посилаючись на практику Верховного Суду зазначає, що принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи, передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов (Постанова КАС ВС від 17 серпня 2023 року у справі № 380/8798/21), а принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений частиною четвертою статті 9 КАС України, зобов`язує суди вживати заходи для з`ясування всіх обставин у справі (Постанова КАС ВС від 27 червня 2024 року у справі № 560/10788/23).
21. Таким чином, на переконання скаржника, недослідження та не врахування доказу у справі судами першої та апеляційної інстанції, а саме рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» вплинуло на неповне з`ясування всіх обставин у справі, наслідком чого стало прийняття незаконних та не справедливих рішень.
22. Також, як зазначено у касаційній скарзі, судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, без врахування статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
23. Суди першої та апеляційної інстанції досліджують та зазначають в оскаржуваних рішеннях принципи та загальні норми «представництва» та «самопредставництва», посилаючись лише на внутрішнє законодавство України, без врахування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що суперечить статті 17 Закону № 3477-IV.
24. Судами не враховано, що практика ЄСПЛ, є джерелом права, а тому з врахуванням рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» поняття «представництва» та «самопредставництва» набуває більш широкого значення, ніж закріплене у внутрішньому законодавстві України, та надає право акціонеру банку, який перебуває в процесі ліквідації, за умови, що такий акціонер акумулює великий (значний, істотний) пакет акцій, за виключних обставин звертатись до суду в інтересах банку.
25. Крім цього, наголошує на розгляді справи судом апеляційної інстанції без належного повідомлення представника позивача.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 
26. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), виходить з такого.
27. Зі змісту позовної заяви та доводів касаційної скарги вбачається, що вона подана ОСОБА_1 , як акціонером Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про оскарження дій податкового органу та податкових повідомлень - рішень щодо визначення податкових зобов`язань відносно юридичної особи. Обґрунтуванням такого звернення - є можливий в подальшому негативний вплив на її права, інтереси як акціонера цієї юридичної особи.
28. З огляду на що, основним спірним питанням в межах цієї справи, з урахуванням висновків суддів попередніх інстанцій є визначення права позивача, як акціонера юридичної особи, відносно якого здійснено податкові нарахування за наслідками господарської діяльності на звернення з позовом до суду щодо оскарження вчинених дій та податкових повідомлень - рішень прийнятих податковим органом. 
29. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
30. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
31. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та за конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті частини другої статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини)), зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
32. Стосовно питання доступу до суду ЄСПЛ зазначив в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 року, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, серія А № 18, пункти 28-36).
33. ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).
34. Суд наголошує, що право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур в різних сферах публічних правовідносин.
35. У КАС України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
36. Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.
37. Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини першої статті 4 КАС України).
38. Як вже зазначалось вище, що предметом позову у цій справі є оскарження дій та податкових повідомлень - рішень про визначення сум грошових зобов`язань (штрафних санкцій)  прийнятих податковим органом за наслідками перевірки господарської діяльності юридичної особи ПАТ "Айбокс Банк". Позов ініційований в інтересах юридичної особи одним з акціонерів банку.
39. Оскарження дій суб`єкта владних повноважень в межах КАС України, що може складати самостійний предмет позову, може мати місце тоді, коли такі дії мають безпосередній вплив на права, свободи чи інтереси особи відносно якої вони вчиняються та створюють реальні правові наслідки. Оскарження дій податкового органу (як самостійний предмет) з приводу нарахування податкових зобов`язань наслідком якого є прийняття податкових повідомлень - рішень є безпідставним. З цього питання є безліч послідовних та правових висновків судів.
40. Податкове повідомлення - рішення є актом індивідуальної дії яке стосується лише тієї особи відносно якої воно прийняте. За визначенням в пункті 19 частини першої статті 4 КАС  індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
41. Податкове повідомлення-рішення - суть визначення зобов`язання платника податку сплатити встановлений законом податок та/або нарахування штрафних) фінансових санкцій. Податковий обов`язок виникає в силу норми закону, має персоніфікований характер, щодо нього заборонена будь-яка уступка третім особам, крім випадку, коли гарантами повного та своєчасного погашення суми податкового зобов`язання є інші особи у відповідності з нормами Податкового кодексу України (пункт 87.7 статті 87 зазначеного Кодексу).
42. Одним із прав платника податків, закріплених в статті 17 Податкового кодексу України, є право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема рішення контролюючих органів (їх посадових осіб). Із наведеної норми презюмується, що платник податків у разі незгоди з рішенням контролюючого органу про обов`язок сплатити суму грошового зобов`язання має право оскаржити це рішення, в тому числі і в судовому порядку.
43. У широкому розумінні будь-яке рішення, яке прийняте щодо юридичної особи, стосується інтересу засновника, члена, акціонера юридичної особи, а також може мати безпосередній вплив на права такої особи. Зокрема, в разі визначення платнику податків - юридичній особі суми податкового зобов`язання згідно з податковим повідомленням-рішенням це може вплинути на розмір прибутку, який може бути джерелом доходу засновника. Разом з тим, не кожний інтерес засновника має вагу охоронюваного інтересу.
44. Даючи відповідь на питання щодо співвідношення охоронюваних законом інтересів акціонера та акціонерного товариства, Конституційний Суд України в рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) вказав, що легітимний інтерес акціонерного товариства не є простою сукупністю законних інтересів його акціонерів. Акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання  самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.
45. Це може стосуватися й учасників інших, крім акціонерного, господарських товариств, враховуючи їх спільну правову природу, як юридичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які створюються іншою особою (особами) (засновниками).
46. Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
47. Рішення податкового органу, яким вирішено питання щодо податкового обов`язку платника податків - юридичної особи, не є рішенням про особисті права, законний інтерес чи обов`язок засновника (засновників, акціонерів) товариства, з огляду на визначений Конституцією України (стаття 67) та Податковим кодексом України (статті 36, 38, пункт 87.7 статті 87) персоніфікованих характер податкового обов`язку, якщо тільки в самому рішенні прямо не зроблено такий висновок.
48. Як встановлено судами попередніми інстанціями, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (код ЄДРПОУ 21570492) перебуває у стані припинення, з 08 березня 2023 року керівник - Паламарчук Віталій Віталійович (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Айбокс Банк").
49. Відомості щодо ОСОБА_1 як особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 21570492 відсутні, а матеріали справи належних та допустимих доказів у розумінні Закону не містять.
50. Так, судами з`ясовано та підтверджується матеріалами справи, що Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 07 березня 2023 року № 89-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", внаслідок чого розпочато процедуру ліквідації АТ "Айбокс Банк".
51. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ "Айбокс Банк", визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частинах п`ятій та десятій статті 52 Закону, призначено Федорченка Андрія Володимировича строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно.
52. У подальшому, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 травня 2023 року № 531 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "Айбокс Банк", відповідно до якого уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "Айбокс Банк" з 05 травня 2023 року призначено Паламарчука Віталія Віталійовича , якому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Айбокс Банк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частинах п`ятій та десятій статті 52 Закону.
53. Відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансовий стан банку, боржників, які прострочили виконання зобов`язань (за основною сумою та процентами) перед таким банком, а також про вимоги банку до таких боржників перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону.
54. Частиною третьою статті 46 Закону № 4452-VI встановлено, під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
55. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.
56. При цьому, згідно з пунктом 1 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.
57. Відповідно до частини десятої статті 52 Закону № 4452-VI Фонд або уповноважена особа Фонду, діючи від імені та в інтересах банку як інвестора, має право ініціювати процеси, позови чи провадження (цивільні, адміністративні, кримінальні чи арбітражні) у будь-яких судах та/або арбітражах належної юрисдикції (в тому числі в іноземних та міжнародних судах), у тому числі арбітражні чи інші процеси проти держав відповідно до міжнародних договорів України, у тому числі міжнародних договорів про заохочення та взаємний захист інвестицій, щодо шкоди (збитків), що була заподіяна банку фізичними чи юридичними особами (приватного чи публічного права) та державами, внаслідок: прямої чи непрямої націоналізації або експропріації майна (інвестицій) банку, здійснення щодо таких інвестицій заходів, що за наслідками дорівнюють експропріації; реквізиції, руйнування, заподіяння шкоди або знецінення майна (інвестицій) банку внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, громадських заворушень або інших подібних дій.
Кошти, одержані в результаті зазначених у цій частині процесів, позовів та проваджень, включаються до ліквідаційної маси банку, а в разі надходження таких коштів після затвердження ліквідаційного балансу спрямовуються на задоволення вимог кредиторів банку, які виникли у зв`язку із завданням їм шкоди (збитків) внаслідок незадоволення їхніх вимог, у черговості та порядку, визначених частинами першою та четвертою цієї статті, після відшкодування витрат Фонду на ведення таких процесів, позовів та проваджень, а також усіх пов`язаних з ними виконавчих процесів.
58. Отже, суди дійшли висновків, що враховуючи прийняття рішення Правлінням Національного банку України від 07 березня 2023 року № 89-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", внаслідок чого розпочато процедуру ліквідації АТ "Айбокс Банк", призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припинення всіх повноважень органів управління банку, відповідно до закону, право на представлення інтересів банку, що перебуває в процесі ліквідації, належить призначеній уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
59. Зі змісту пункту 1 частини першої статті 266-1 КАС України вбачається, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку.
60. Судами встановлено, що вказані податкові повідомлення-рішення є рішеннями, прийнятими контролюючим органом за результатами проведеної перевірки відносно АТ "Айбокс Банк".
61. Отже, враховуючи предмет та підстави позову, що розглядається, правила статті 266-1 КАС України в даному випадку застосуванню не підлягають.
62. Так, як зазначено вище, касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів скаржника з посиланням на приписи пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
63. Водночас, Суд звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
64. У свою чергу, надаючи оцінку доводам касаційної скарги при розгляді цієї справи Верховний Суд врахував висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17 (адміністративне провадження №К/9901/31706/19) за позовом Відкритого акціонерного товариства «Завод «Квант» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою компанії «Гордонз Імпекс ЛТД» («Gordons Impex LTD») на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року. 
65. З огляду на наведене та за конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як акціонер із 24.980000 % статутного капіталу ПАТ "Айбокс Банк", не залежно від наявності або відсутності процедури ліквідації (реорганізації) юридичної особи, не є учасником (суб`єктом) податкових правовідносин щодо збільшення суми грошового зобов`язання згідно з оскаржуваними ОСОБА_1 діями і податковими повідомленнями - рішеннями, спірні ППР з податкових нарахувань та визначених штрафних санкцій не містять прямого впливу щодо позивача. 
66. При цьому, посилання скаржника на практику Верховного Суду із зазначенням відповідних постанов (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
67. Суд вважає за необхідне звернути увагу і на інший аспект спірного питання.
68. Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у ОСОБА_1 адміністративної процесуальної дієздатності на представництво інтересів Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" у справі щодо вимог про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, а також відсутність у ОСОБА_1 належних повноважень на звернення до суду з відповідним позовом в інтересах зазначеного банку.
69. Водночас, залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій застосували пункт 2 частини першої статті 240 КАС України, яка передбачає залишення позову без розгляду у разі, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
70. Натомість, колегія суддів касаційної інстанції наголошує на тому, що якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності прямо передбачає іншу підставу для залишення позову без розгляду, а саме пункт 1 частина перша статті 240 КАС України.
71. Тобто, відсутність повноважень на звернення до суду на представництво інтересів юридичної особи не є тотожним відсутності адміністративної процесуальної дієздатності у такої особи.
72. Відповідно суди мали визначитися з тим, чи наявне право, повноваження у ОСОБА_1 на представництво інтересів банку, чи наявність адміністративної процесуальної дієздатності у банку, як такого на звернення до суду з таким позовом, оскільки кожен з таких висновків тягне за собою різні наслідки, а КАС України не передбачає такої підстави без розгляду як відсутність у особи яка звернулась в інтересах іншої особи з позовом адміністративної процесуальної дієздатності, то висновки у цій частині є суперечливими, що унеможливлює визнання їх законними та обґрунтованими.
73. При цьому, констатуючи про відсутність процесуальної дієздатності, суди не здійснили належного правового аналізу положень статті 43 КАС України, яка й визначає зміст адміністративної процесуальної дієздатності.
74. Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
75. З врахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані ухвала Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі № 320/25401/24 - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
76. З огляду на результат касаційного перегляду питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» задовольнити частково. 
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі № 320/25401/24 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М. М. Яковенко
Судді                                                                                                    І. В. Дашутін
                                                                                                    О. О. Шишов