ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
05 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 550/394/24
провадження № 61-7789св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: головне управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року у складі судді Хоменка Д. Є. та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Пікуля В. П., Одринської Т. В.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: головне управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , про встановлення юридичного факту.
2.            Позов обґрунтовано тим, що його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був бійцем в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку повномасштабного вторгнення став на захист держави та брав участь у захисті міста Маріуполь. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув.
3.            З 2016 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , однак, з серпня 2021 року шлюбні відносини між його сином та відповідачкою фактично припинені.
4.            В жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду про розірвання шлюбу. Разом із тим, на день загибелі ОСОБА_5 судом справа про розірвання шлюбу не була розглянута, а після смерті його сина ОСОБА_2 подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду.
5.            Позивач вказував, що ОСОБА_2 на даний момент користується статусом вдови загиблого військового, претендує на виплати від держави та пільги. Однак позивач вважає дії відповідачки незаконними, такими, що порушують його права, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 відповідачка не була членом його сім`ї. 
6.            Зокрема, з серпня 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не проживали разом та фактично припинили шлюбні відносини. ОСОБА_5 повідомив батькам про це, перебуваючи у Польщі, та попросив своїх батьків відправити ОСОБА_2 всі її речі у Львів, де вона на той час проживала.
7.            Також зазначав, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не було спільного бюджету, спільних інтересів та спільного майна, а окреме проживання було актом їх волі, а не викликане обставинами, пов`язаними з навчанням, роботою, лікуванням, доглядом за дітьми чи батьками.
8.            Також вказував, що 28 вересня 2021 року ОСОБА_2 подала до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , про що свідчать відомості з сайту судової влади України по справі № 644/9126/21 та ухвала про відкриття проваджені у справі. В заяві про розірвання шлюбу відповідачка зазначила: «З 2020 року припинили шлюбні стосунки, проживали окремо і з того часу не підтримуємо ніяких відносин між собою, внаслідок чого «сім`я» перестала існувати. Сім`я розпалася, збереження її неможливе. Примирення між мною і відповідачем неможливе». Тобто, ОСОБА_2 ще з 2020 року не вважала себе членом сім`ї ОСОБА_5 .
9.            Також позивач зазначав, що восени 2021 року ОСОБА_5 повернувся з Польщі в м. Харків. Після повернення в м. Харків він проживав у батьків без дружини, на запитання де дружина батькам сказав, що «Вони вже не є подружжям». Ним було прийняте рішення про вступ до лав Національної гвардії України в «Азов», де він служив з 2015 року по 2018 рік. В січні 2022 року ОСОБА_5 вступив на службу та поїхав на місто постійної дислокації його частини в 
АДРЕСА_1 .         В свою чергу, перебування на службі не було підставою для окремого проживання його сина з відповідачкою. Так, перебуваючи в Польщі, ОСОБА_5 пропонував ОСОБА_2 переїхати до міста Маріуполь, де він збирався поступити на службу в « ОСОБА_6 » і віддалений спосіб роботи дозволяв зробити це, однак, відповідачка відмовлялася їхати з ним.
11.         Позивач вказував, що 19 червня 2023 року він заступив на військову службу у військову частину НОМЕР_1 в бригаду спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_4 », саме в ту військову частину і бригаду, де служив його син, і зараз перебуває в зоні бойових дій на східному напрямку.
12.         Посилався на те, що після загибелі ОСОБА_5 відповідачка безпідставно використовує статус вдови загиблого військового.
13.         Враховуючи викладене просив суд встановити факт, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби, фактично припинені шлюбні відносини з серпня 2021 року та ОСОБА_7 не була членом сім`ї ОСОБА_5 на день загибелі останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
14.         Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
15.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що сам по сабі факт тимчасового окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, їхні розлади в сім`ї, сварки в родині, не припиняє їхніх взаємних прав та обов`язків як подружжя, передбачених законодавством.
16.         Судами також вказано, що матеріалами справи підтверджується, що станом на 09 квітня 2022 року - дата смерті ОСОБА_5 , останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , тобто вони були подружжям та їх шлюб не було розірвано у встановленому законом порядку.
17.         Крім того, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як встановлення факту окремого проживання за минулий час.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
18.         У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .
19.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
20.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня червня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.
22.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 244/4801/13-ц, від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц, від 23 вересня 2019 року в справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року в справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі 
№ 712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16, від 25 вересня 2024 року в справі № 461/8250/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
23.         Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що позивач не заперечує, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був зареєстрований на момент смерті ОСОБА_5 , проте спір стосується щодо фактичного припинення шлюбних відносин та відсутністю підстав вважати ОСОБА_2 членом сім`ї ОСОБА_5 .
24.         Заявник вказує, що суди попередніх інстанцій не проаналізували низку норм, які характеризують поняття шлюбних відносин, та не врахували, що у вказаній справі встановлюється факт припинення шлюбних відносин та факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не проживали разом.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
25.         У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26.          ОСОБА_5 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
27.         04 жовтня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
28.         Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 був бійцем в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , брав участь у захисті міста Маріуполь.
29.          ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
30.         В жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу. Проте, на день загибелі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) справа про розірвання шлюбу не була розглянута судом, а потім ОСОБА_2 подала заяву про залишення вказаної позовної заяви про розірвання шлюбу без розгляду.
Позиція Верховного Суду
31.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
32.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
33.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
34.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
35.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
36.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з серпня 2021 року та вказував, що ОСОБА_7 не була членом сім`ї ОСОБА_5 на день загибелі останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .
37.         Статтею 104 СК України визначено підстави припинення шлюбу. Так, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим; шлюб припиняється внаслідок його розірвання; якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті; якщо у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу один із подружжя помер, вважається, що шлюб припинився внаслідок його розірвання.
38.         Водночас судами встановлено, що в жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу. Проте, на день загибелі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) справа про розірвання шлюбу не була розглянута судом, а потім ОСОБА_2 подала заяву про залишення вказаної позовної заяви про розірвання шлюбу без розгляду.
39.         Отже, на час смерті ОСОБА_5 рішення суду про розірвання шлюбу не було ухвалено, тому слід вважати, що станом на 09 квітня 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.
40.         При цьому заявник під час розгляду справи посилався на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали окремо, певний проміжок часу, на його думку, їх відносини не були притаманні шлюбу.
41.         За змістом статті 119 СК України суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
42.         Згідно з частиною першою статті 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. Таким чином, встановлення режиму окремого проживання не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте до цього.
43.         Суди правомірно виснували, що припинення шлюбу це юридичний факт, з настанням якого припиняються правовідносини, що виникають між подружжям з юридичного факту державної реєстрації шлюбу. Воно обов`язково має бути оформлене за правилами, встановленими сімейним законодавством, тобто за допомогою провадження реєстрації в органах РАЦСу. До того часу, поки вона не здійснена, особи, що одружилися, визнаються чоловіком і дружиною, незалежно від часу фактичного припинення подружніх стосунків між ними. Добровільність як один із принципів союзу чоловіка і дружини означає також вільне волевиявлення осіб на припинення шлюбу. Однак, на відміну від вступу в шлюб, де потрібна обов`язкова згода обох з подружжя, розірвання шлюбу допускає варіант одностороннього виходу зі шлюбного союзу. Слід врахувати, що припинення шлюбу - припинення відносин подружжя, що виникли із зареєстрованого шлюбу .
44.         Таким чином, сам по собі факт тимчасового окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, їхні розлади в сім`ї, сварки в родині, не припиняє їхніх взаємних прав та обов`язків як подружжя, передбачених законодавством.
45.         Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що доводи позивача про фактичне припинення шлюбних відносин зазначеного подружжя з серпня 2021 року і те, що відповідач станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 (дату смерті ОСОБА_5 ) не була членом родини загиблого, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним, оскільки підстави вважати шлюбу припиненим станом на 09 квітня 2022 року відсутні.
46.          Крім того, позивач, звертаючись до суду з вимогою встановлення факту припинення шлюбних відносин, бажає спростувати дійсність шлюбу без його розірвання чи визнання його недійсним. Дана позовна вимога порушує принцип правової визначеності у правовідносинах, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.
47.         Посилання заявника на те, що релевантна практика Верховного Суду передбачає встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому, на думку заявника, дану позицію можливо застосувати у справі, яка переглядається, оскільки жінка та чоловік не мешкають разом, не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства і т д, відхиляються колегією суддів, оскільки заявником наведено взаємовиключні ситуації, у яких неможливо застосувати аналогію права, тому що підставою для застосування аналогії є відсутність закону, який регулює спірні правовідносини. Водночас питання припинення шлюбу, який зареєстровано, передбачені статтею 104 СК України, тому, у справі, яка переглядається, суди правомірно виснували, що час смерті ОСОБА_5 він та ОСОБА_7 були чоловіком та дружиною, тимчасове роздільне проживання не є підставою для встановлення припинення шлюбних відносин, коли законом визначено вичерпний перелік підстав такого припинення.
48.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
49.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
50.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
2.            Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович