ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року 
м. Київ

справа №420/23131/23
адміністративне провадження № К/990/22866/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу № 420/23131/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ГОЛДЕН РЕНТ" до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання протиправними та скасування рішень, скасування державної реєстрації, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Одеської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025 (ухвалені у складі колегії суддів: головуючого судді Вербицької Н.В., суддів: Джабурії О.В., Кравченка К.В.),
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
05.09.2023 ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» (далі також - позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської міської ради (далі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (далі також - ГУ Держгеокадастру), в якому позивач просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради №4438-V від 07.07.2009 "Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V "Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі" та №1431-V "Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі", затвердження переліку парків та скверів у м. Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі" в частині визначення територією рекреаційного призначення - сквером, території розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5, частина якої знаходиться у користуванні ТОВ "Голден Рент" та скасувати пункт 56 додатку № 1 до рішення Одеської міської ради № 4438-V від 07.07.2009;
визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 917-VII від 30.06.2016 "Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів" в частині визначення територією рекреаційного призначення - сквером, території розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5, частина якої знаходиться у користуванні ТОВ "Голден Рент" та скасувати пункт 56 додатку № 1 до рішення Одеської міської ради № 917-VII від 30.06.2016;
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Скворцова, між будинками вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5, кадастровий номер: 5110137300:49:009:0003 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно даної земельної ділянки.
Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство зазначало, що визнання оскаржуваним рішенням сквером частини території, що перебуває у користуванні ТОВ "ГОЛДЕН РЕНТ" та на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, належні Товариству на праві власності, по суті є вилученням земельної ділянки, оскільки земельна ділянка отримала статус земель загального користування, внаслідок чого позивач позбавлений можливості відвести частину земельної ділянки під належними йому об`єктами нерухомого майна в оренду та можливості подальшого користування нею, яке відбувалось протягом тривалого часу.
Стверджував, що оскаржуване рішення в частині визначення сквером території, що знаходиться у користуванні та на якій розміщені об`єкти нерухомого майна, є незаконним, порушує права та інтереси Товариства, не відповідає вимогам чинного законодавства України, перешкоджає на законних підставах користуватися земельною ділянкою.
Також позивач указував, що накладання меж зазначеної земельної ділянки у Національній кадастровій системі свідчить про незаконність дій кадастрового реєстратора відповідача щодо реєстрації такої земельної ділянки та її незаконне формування з відкриттям поземельної книги. Указана державна реєстрація земельної ділянки відбулася в результаті помилкових дій державного кадастрового реєстратора, в результаті здійснення якої в державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку. Такі дії кадастрового реєстратора порушують право власності Товариства на земельну ділянку і свідчать про невизнання його права на неї.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» відмовлено у задоволенні позову. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "ГОЛДЕН РЕНТ" не доведено, яким чином оскаржувані рішення Одеської міської ради, створюють для позивача юридичні наслідки та порушують його права та інтереси. Крім того, позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що задоволення заявлених позовних вимог надалі відновить його права, свободи та інтереси. В той же час, у випадку незгоди з діями суб`єктів владних повноважень щодо відмови ТОВ "ГОЛДЕН РЕНТ" у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7563 га в оренду строком на 5 років для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку визначеному чинним законодавством України щодо оскарження таких рішень, дій, бездіяльності.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнано протиправними та скасовано рішення Одеської міської ради:
№6434-VII від 16.09.2020 «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 07.07.2009 №4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та №1431-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі», затвердження переліку парків та скверів у м.   Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі»;
№454-VIII від 28.07.2021 «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 №917-VІІ «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів».
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Скворцова, між будинками вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5, кадастровий номер: 5110137300:49:009:0003 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно даної земельної ділянки.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що містобудівною документацією визначено цільове призначення земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, вул. Шота Руставелі, 5, як землі багатоквартирної житлової та громадської забудови (поверховість від 4-х до 10-ти поверхів).
Одеська міська рада в порушення вимог статті 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) прийняла рішення щодо формування скверу, якій має розташовуватися на землях рекреаційного призначення, на земельній ділянці, цільове призначення якої містобудівною документацією визначено як землі багатоквартирної житлової та громадської забудови, без зміни цільового призначення.
Належним підтвердженням накладання земельної ділянки під сквер на земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні позивача є повідомлення Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, отримане позивачем на його клопотання про надання інформації з бази даних гео-інформаційної системи містобудівного кадастру по земельній ділянці за адресою: м.Одеса, вул.Шота Руставелі,5. Так, у листі від 14.07.2023 року № 01-11/1141 Департаментом зазначено, що на частині земельної ділянки за адресою: м.Одеса, вул. Шота Руставелі,5 рішеннями Одеської міської ради від 07.07.2009 № 4438-V та № 1431-V передбачено розташування скверу, площею 0,3902 га.
Додатковою постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради на користь ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» судові витрати з сплати судового збору у розмірі 20 130 грн та за надану правову допомогу у розмірі 4   200 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
До Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 28.05.2025 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Одеської міської ради у цій справі, в якій заявник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, відповідач покликається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, без урахування наступних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме:
без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування статті 120 ЗК України, статті 377 Цивільного кодексу України, викладених у постановах від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц, від 11.12.2024 у cправі № 916/3879/23, від 08.10.2024 у cправі №    916/2498/22, від 11.06.2019 у справі № 820/2639/18, стосовно не виникнення автоматичного права користування (оренди) земельною ділянкою після придбання об`єкта нерухомого майна у випадку, якщо така земельна ділянка не сформована;
без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування статей 93, 124, 134 ЗК України, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 та постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у cправі №    916/3287/23, щодо неприпустимості відведення в оренду земельної ділянки за неконкурентною процедурою у випадку, якщо площа такої земельної ділянки значно більша за площу об`єкта нерухомого майна;
без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування статей 19, 20, 79^-1 ЗК України, статей 1, 50, 57 Закону України «Про землеустрій», викладених у постановах від 15.01.2025 у справі № 460/57/24, від 03.04.2025 у справі № 600/5817/21-а, від 27.03.2024 у справі №   917/593/22, стосовно порядку визначення цільового призначення земельної ділянки під час інвентаризації земельної ділянки;
без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми частини другої статті 57 Закону України «Про землеустрій», наведеного у постанові від 27.03.2024 у справі №917/593/22, стосовно правомірності формування земельної ділянки на підставі матеріалів технічної інвентаризації.
Крім того, заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: щодо застосування пункту 1 частини другої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» стосовно наявності або відсутності обов`язку формування земельних ділянок для розміщення скверу за кошти місцевого бюджету під час затвердження детального плану території.
У касаційній скарзі заявник також звертає увагу на те, що, на його переконання, суд першої інстанції відніс справу №420/23131/23 до категорії справ незначної складності помилково (підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України), з огляду на те, що вирішення даного спору має публічно-правовий характер та є важливим для значної кількості осіб.
Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти задоволення касаційної скарги Одеської міської ради. 
Третя особа у відзиві на касаційну скаргу, не висловлюючи відношення до вимог заявника, повідомив про виконання рішення суду у цій справі. 
31.07.2025 від позивача до Верховного Суду надійшли додаткові письмові пояснення, у яких заявник підтримав доводи касаційної скарги та заперечує проти мотивів відзиву відповідача на касаційну скаргу.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків шляхом уточнення судових рішень, що оскаржуються у цій справі, вимог до суду касаційної інстанції та підстав касаційного оскарження з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі.
У межах встановленого Судом строку, заявник касаційної скарги усунув її недоліки.
Ухвалою Верховного Суду від 02.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Одеської міської ради.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ», код ЄДРПОУ 41373945, є власником об`єкта нерухомого майна - виробничо-складських будівель загальною площею 718,2 кв.м., розташованих за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул.   Руставелі Шота, 5. Дата державної реєстрації права власності: 14.06.2017. Розмір частки: 1/1
Рішенням Одеської міської ради від 07.07.2009 №4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та №1431-V «Про надання: згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м.   Одесі», затвердження переліку парків та скверів у м. Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі» вирішено:
1. Скасувати рішення Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та №1431-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі».
2. Затвердити попередній перелік територій рекреаційного призначення парків та скверів у м.   Одесі (додаток 1).
3. Зобов`язати управління архітектури та містобудування Одеської міської ради:
3.1. Виступити замовником з розробки проектів з організації (створення, благоустрою) територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі. 
3.2. Передбачити містобудівною документацію збереження зелених зон, прибудинкових територій та зелених зон загального користування міста (додаток 2).
4. Дати згоду на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі.
5. Зобов`язати Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради: 
5.1. Після розробки проектів з організації (створення, благоустрою) територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі, виступити замовником з розробки проектів землеустрою з організації та встановлення їх меж та технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).
5.2. Передбачити включення територій зелених зон загального користування до складу земельних ділянок навчальних закладів м. Одеси при оформленні документів на право постійного користування землею (додаток 3).
6. Управлінню архітектури та містобудування Одеської міської ради, комунальному підприємству «Міськзелентрест», Одеському міському управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради в термін до 01.11.2009 підготувати пропозиції щодо фінансування робіт з розробки проектів з організації (створення, благоустрою тощо) та проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі. 
7. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійні комісії Одеської міської ради із будівництва і архітектури; із землеустрою і земельних правовідносин; з екології та надзвичайних ситуацій.
Рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 №917-VII «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів» вирішено:
1. Провести інвентаризацію земель комунальної власності загального користування рекреаційного призначення - парків та скверів, згідно з додатком.
2. Надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності загального користування рекреаційного призначення - парків та скверів та визначити департамент комунальної власності Одеської міської ради замовником робіт з її розроблення, відповідно до пункту 1 цього рішення.
3. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин».
Рішенням Одеської міської ради від 16.09.2020 №6434-VII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 07.07.2009 №4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №І430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та №1431-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі», затвердження переліку парків та скверів у м. Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення парків та скверів у м. Одесі» вирішено:
1. Внести наступні зміни до рішення Одеської міської ради від 07.07.2009 №4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та № 1431-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі», затвердження переліку парків та скверів у м.   Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі:
1.1. Доповнити перелік скверів Малиновського району м. Одеси пунктом наступного змісту: - « 56. Сквер, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5».
1.2. Пункти 56-74 додатку 1 до рішення вважати, відповідно, пунктами 57-75. 
2. Контроль за виконанням цього рішенням покласти на постійну комісію Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин».
Рішенням Одеської міської ради від 28.07.2021 №454-VIII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 №917-VІІ «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів» вирішено:
1. Внести зміни до рішення Одеської міської ради 30.06.2016 № 917-VІІ «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів», а саме:
1.1. Доповнити додаток до рішення пунктом наступного змісту: « 56. Сквер, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5». 1.2. Пункти 56-74 додатка до рішення вважати пунктами 57-75, відповідно.
2. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин.
20.12.2022 відділом № 1 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру здійснена державна реєстрація земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Скворцова, між будинками вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5 на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель 05.12.2022, виготовленої ТОВ   «ТЕРРА КОМ». Загальні відомості про земельну ділянку: Кадастровий номер: 5110137300:49:009:0003. Категорія земель: Землі рекреаційного призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки: 07.08 Земельні ділянки загального користування, які використовуються як зелені насадження загального користування Форма власності: Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. Площа земельної ділянки, гектарів: 0.3902 
У додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку представлений кадастровий план земельної ділянки, масштаб 1:500. Опис меж: від A до Б землі міста Одеси (вул. Скворцова); від Б до В землі Одеської міської ради (не надані у власність, не передані у користування); від В до Г землі м. Одеси (прохід); від Г до Д землі Одеської міської ради (не надані у власність, не передані у користування); від Д до A землі м. Одеси (проїзд); Експлікація земельних угідь: Всього земель, га: 0.3902, у тому числі за земельними угіддями, га: 008.03. Землі під соціально-культурними об`єктами 0.3902. 
Зазначена земельна ділянка, в межах від Б до В є земельною ділянкою, на якій розташовані належні ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5.
Згідно з листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 29.11.2023 №01-19/2034 рішення щодо відведення земельної ділянки ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5, Одеською міською радою не приймалось. Крім цього, земельна ділянка, сформована під сквер, вільна від забудови.
Вважаючи, що оскаржуваними рішеннями Одеська міська рада порушує право позивача на користування земельною ділянкою, на якій розташовано його майно, ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» звернулось до суду з цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частин 1-3 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Абзацом 1 статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - закон 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 25 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно зі статтею 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
Відповідно до статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Статтею 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Згідно з частинами першою та другою статті 20 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Отже, зміна цільового призначення земель комунальної форми власності є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, яка проводиться на підставі відповідних проектів землеустрою, що мають затверджуватись рішенням уповноваженої ради у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
За змістом частин першої, третьої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
План зонування території розробляється у складі генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон (частина перша статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Відповідно до витягу № 01-11/1141, сформованого Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, вул. Шота Руставелі, 5, цільове призначення земельної ділянки визначено як 02.10 «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури».
Таке визначення обумовлено містобудівною документацією, а саме: Генеральним планом м.Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 № 6489-VI; планом зонування (Зонінгу), затвердженим рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 № 1316-VII; детальним планом території (ДПТ), затвердженим рішенням Одеської міської ради 16.03.2016 №   450-VII. 
За вказаною містобудівною документацією земельна ділянка за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, вул. Шота Руставелі, 5, розташована в межах території змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови (поверховість від 4-х до 10-ти поверхів); переважні види використання: багатоквартирні житлові будинки від 4 до 10-ти поверхів.
Супутні види використання: вбудовані, підземні, напівпідземні гаражі та відкриті стоянки; відкриті стоянки для тимчасового зберігання автотранспорту з розрахунку відповідно ДБН 360-92**; адміністративні споруди, офіси; комунальні підприємства по обслуговуванню та експлуатації житлового фонду; 1-4 поверхові індивідуальні житлові будинки, що існували на території зони на момент розроблення Зонінгу; гуртожитки; бібліотеки; виставкові зали, музеї; клубні приміщення багатоцільового та спеціалізованого призначення; приміщення для занять спортом; дитячі дошкільні установи; навчально-виховні комплекси; загальноосвітні школи; поліклініки, центри народної медицини, кабінети лікарів, що займаються практикою, аптеки; парки, сквери, бульвари; підприємства громадського харчування; об`єкти соціально-побутового обслуговування; відділення банків; юридичні контори; відділення зв`язку, поштові відділення; магазини торговою площею до 200,0 м2; малі архітектурні форми декоративно-технологічного призначення; майданчики у внутрішньодворових просторах - дитячі, відпочинку, спортивні, господарські.
Допустимі види використання (потребують спеціального дозволу або погодження): спортивні зали; культові споруди; готелі; багатоповерхові гаражі; пожежні депо; об`єкти автомобільного сервісу, станції технічного обслуговування та заміни мастила, автомийки, окремо розташовані автозаправні станції та автозаправні комплекси з приміщеннями сервісного обслуговування водіїв (роздрібної торгівлі та швидкого харчування відповідно до п.п.7.55*, 7.56* ДБН 360-92**) при розміщенні вздовж магістральних вулиць та при дотриманні санітарних розривів від споруд переважного та супутнього видів використання.
Верховний Суд нагадує раніше викладені правові позиції, згідно з якими генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації, на підставі якого розробляються план зонування та детальний план території, які уточнюють положення генерального плану і не можуть йому суперечити.
Також сталою є позиція Верховного Суду про те, що Детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому. 
Зокрема, така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах; від 21.06.2018 у справі № 826/4504/17, від 14.08.2018 у справі № 815/3880/14, від 05.03.2019 у справі №360/2334/17, від 15.04.2020 у справі № 702/1384/16-а, від 03.11.2020 у справі № 826/11632/16, від 21.10.2021 у справі № 826/16737/18, від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20.
Отже, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що містобудівною документацією визначено цільове призначення земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, вул. Шота Руставелі, 5, як землі багатоквартирної житлової та громадської забудови (поверховість від 4-х до 10-ти поверхів).
Разом з цим, судами встановлено, що 16.09.2020 Одеська міська рада рішенням № 6434-VII внесла зміни до рішення Одеської міської ради від 07.07.2009 № 4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та №1431-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі», затвердження переліку парків та скверів у м. Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м.   Одесі, доповнивши перелік скверів Малиновського району м. Одеси пунктом 56 - сквером, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул.   Шота Руставелі, 5.
28.07.2021 Одеська міська рада прийняла рішення № 454-VIII, яким внесла зміни до рішення Одеської міської ради від 30.03.2016 № 917-VII «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів», а саме доповнено додаток до рішення п. 56 - сквером, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5.
Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, розглядаючи клопотання ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» про надання інформації з бази даних гео-інформаційної системи містобудівного кадастру по земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5, листом від 14.07.2023 № 01-11/1141 повідомив позивача, що на частині вказаної ділянки рішеннями Одеської міської ради від 07.07.2009 № 4438-V та № 1431-V передбачено розташування скверу, площею 0,3902 га. 
Отже, судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка, запланова відповідачем спірним рішенням під сквер, частково накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні позивача. 
У відповідності до статті 1 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цільовим призначенням земельної ділянки є допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
За змістом статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Землі рекреаційного призначення, до яких належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, складаються із зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації (статті 50,51 ЗК України).
Своєю чергою, кожна категорія земель, яка визначена статтею 19 ЗК України, має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.
Відповідно до частин першої та другої статті 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.
При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення за рішенням відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування.
Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, Одеська міська рада, ухвалюючи спірне рішення щодо формування скверу на земельній ділянці, цільове призначення якої містобудівною документацією визначено як землі багатоквартирної житлової та громадської забудови, не змінювала цільового призначення цієї ділянки. Через те, що формування скверу має розташовуватися на землях рекреаційного призначення, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про порушення відповідачем вимог статті 20 ЗК України.
Статтею 21 ЗК України передбачені наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель у вигляді визнання недійсними відповідних рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» не підтвердило право користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5, а місце розташування скверу є вільним від забудови спростовується наступним.
Так, відповідно до частин першої, другої, третьої статті 120 ЗК України (в редакції станом на момент набуття позивачем права власності на нерухоме майно) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Вказаний висновок сформовано та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 689/26/17, від 02.04.2021 у справі №315/1199/18.
Судами у цій справі встановлено та не оспорюється відповідачем, що ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» є власником виробничо-складських приміщень, загальною площею 718,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5 та складаються з нежитлового адміністративно-виробничого приміщення літ. «А» (майстерня), нежитлового приміщення (гараж) літ. «Б», нежитлового приміщення (вбиральня) літ. «В», нежитлового приміщення (навіс) літ. «Г», нежитлового виробничо-складського приміщення літ. «Д», огорожі 1,2,3,4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 3 9878556 від 16.06.2017.
Право власності на зазначений об`єкт нерухомості набуто позивачем на підставі акту прийому-передачі нерухомого майна у статутний капітал ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» від 02.06.2017, укладеного із ЗАТ «UAB NASTER» та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. 14.06.2017, про що був зроблений запис про право власності № 20948563.
ЗАТ «UAB NASTER» набуло право власності на зазначений об`єкт нерухомості на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 16.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 170, виданого відповідно до статті 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» та на підставі акту про передання права власності на куплене майно від 15.02.2016 і протоколу №   200945 про проведення аукціону, складеного організатором відкритих електронних торгів ТБ   «Електронні торги України» від 04.01.2016, що раніше належало Відкритому акціонерному товариству «Холдингова компанія «КРАЯН».
З акту приймання-передачі нерухомого майна від 02.06.2017 судами встановлено, що виробничо-складські будівлі загальною площею 718,20 кв.м., які передані до статутного капіталу ТОВ   «ГОЛДЕН РЕНТ», розташовані на земельній ділянці, площею 7 563 кв.м. Саме такий розмір земельної ділянки зазначений і у технічному паспорті на виробничо-складські будівлі від 15.03.2016, виданий ЗАТ «UAB NASTER».
Отже, з моменту набуття права власності на виробничо-складські будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5, до позивача автоматично перейшло право користування земельною ділянкою, площею 7 563 кв.м. 
Судом апеляційної інстанції у цій справі досліджено висновок експерта судової земельно-технічної експертизи від 21.02.2023 № 22-5782, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз в рамках розгляду цивільної справи № 521/12946/22, якою підтверджується, що вся земельна ділянка огороджена парканом з промислових залізобетонних блоків та металевої арматури. 
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що вказана огорожа існувала ще за часів, коли ця територія використовувалась Відкритим акціонерним товариством «Холдингова компанія «КРАЯН» та існує дотепер. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що хоча виробничо-складські приміщення розташовані лише в одній частині земельної ділянки, але, враховуючи виокремлення земельної ділянки огорожею вцілому, друга її частина використовується як двір, що, своєю чергою, спростовує доводи відповідача про те, що друга частина земельної ділянки вільна від забудови.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що на підтвердження належного користування позивачем земельною ділянкою, площею 7 563 кв.м., на якій розташовані виробничо-складські приміщення, свідчить і той факт, що протягом 2022-2023 років ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» захищало у Малиновському районному суді м. Одеси межі належної їй земельної ділянки із громадянином ОСОБА_1 , який є суміжним землекористувачем. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 у справі № 521/12946/22, яке набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» про усунення перешкод у користуванні земельнною ділянкою та відновлення її меж задоволено. 
Отже, доводи Одеської міської ради про планування розташування скверу на вільній від забудови земельній ділянці, спростовуються доказами, дослідженими судами попередніх інстанцій, що підтверджує доведеність факту накладення визначеної під сквер земельної ділянки на територію, яка знаходиться у користуванні позивача.
Посилання в касаційній скарзі на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, викладених у постановах від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц, від 11.12.2024 у cправі № 916/3879/23, від 08.10.2024 у cправі № 916/2498/22, від 11.06.2019 у справі № 820/2639/18, стосовно не виникнення автоматичного права користування (оренди) земельною ділянкою після придбання об`єкта нерухомого майна у випадку, якщо така земельна ділянка не сформована; щодо застосування статей 93, 124, 134 ЗК України, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 та постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у cправі №   916/3287/23, щодо неприпустимості відведення в оренду земельної ділянки за неконкурентною процедурою у випадку, якщо площа такої земельної ділянки значно більша за площу об`єкта нерухомого майна, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з такого.
У перелічених відповідачем судових рішеннях йдеться про правовідносини, пов`язані із виникненням права оренди, а також наслідків оформлення права та, відповідно, оплатного користування земельною ділянкою. 
Водночас, у цій справі судами встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні позивача, право на яке набуте ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» одночасно із набуттям права власності на нерухоме майно. 
Отже, судові рішення, на які послався заявник касаційної скарги, не є релевантними до спірних правовідносин, у межах заявлених вимог про оскарження рішення органу місцевого самоврядування, де набуття права користування земельною ділянкою за положеннями статті 120 ЗК України, розглядалось судами попередніх інстанцій виключно як підтвердження законного інтересу позивача у спірних правовідносинах. Понад це, спір у цій справі не стосується оскарження органом місцевого самоврядування права ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» користування земельною ділянкою чи її вилучення у позивача. 
У цій справі судами попередніх інстанцій також надана оцінка доводам позивача про порушення Одеською міською радою процедури формування земельної ділянки та встановлено порушення процедури прийняття спірного рішення відповідачем. 
З такими висновками Верховний Суд погоджується, виходячи з такого. 
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.
Статтею 19 цього Закону визначено, що детальний план території (ДПТ), який деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території, може передбачати також формування земельних ділянок комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані. Формування таких земельних ділянок є обов`язковим, якщо на зазначених земельних ділянках розташовані або передбачається спорудження:
за кошти державного або місцевого бюджету: об`єктів соціальної інфраструктури (освіти, охорони здоров`я, культури, житлово-комунального господарства); об`єктів, передбачених Генеральною схемою планування території України та/або схемою планування області; об`єктів, для розміщення яких відповідно до цього Закону може здійснюватися примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності;
інших об`єктів, визначених замовником у завданні на проектування.
Формування земельних ділянок для розміщення об`єктів, визначених цією частиною, на підставі детального плану території не здійснюється, якщо такі земельні ділянки вже сформовані.
Детальний план території має передбачати внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, які є сформованими, але відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру, і на яких розташовані об`єкти соціальної інфраструктури (освіти, охорони здоров`я, культури, житлово-комунального господарства), які перебувають у комунальній власності територіальної громади, на територію якої розробляється детальний план.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для розташування у відповідності до ДПТ об`єктів соціальної інфраструктури на землях комунальної власності за кошти місцевого бюджету обов`язковим є формування такої земельної ділянки.
Оскільки містобудівною документацією, а саме: генеральним планом м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 № 6489-VI, планом зонування (Зонінгу), затвердженим рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 № 1316-VII та детальним планом території (ДПТ), затвердженим рішенням Одеської міської ради 16.03.2016 № 450-VII, на території змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, вул. Шота Руставелі, 5, не передбачалось утворення скверу, зокрема, за рахунок формування нових земельних ділянок, відсутні підстави для процедури формування земельної ділянки під сквер.
Необхідність дотримання відповідності місця розташування скверу містобудівній документації підтверджується і рішенням Одеської міської ради від 07.07.2009 № 4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі», пунктом 3.2 якого зобов`язано Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради передбачити містобудівною документацією збереження зелених зон, прибудинкових територій та зелених зон загального користування міста. 
Колегія суддів також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що рішення міської ради від 07.07.2009 № 4438-V на час його прийняття не містило у переліку скверу за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5, тому належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування саме рішення Одеської міської ради № 6434-VII від 16.09.2020, яким внесено зміни до рішення Одеської міської ради від 07.07.2009 № 4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 року №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі» та №1431-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій парків у м. Одесі», затвердження переліку парків та скверів у м. Одесі, розробки проектів з їх організації (створення, благоустрою) та надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі», шляхом доповнення переліку скверів Малиновського району м. Одеси пунктом 56 - сквером, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул.   Шота Руставелі, 5.
Щодо правомірності прийняття Одеською міською радою рішення про інвентаризацію земельної ділянки під сквер, колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту частини шостої статті 20 ЗК України вбачається, що зміна цільового призначення земельної ділянки у разі формування земельної ділянки із земель державної та комунальної власності, не сформованих у земельні ділянки потребує розроблення документації із землеустрою.
Вказане також підтверджується і рішенням Одеської міської ради від 07.07.2009 № 4438-V «Про скасування рішень Одеської міської ради від 04.07.2007 №1430-V «Про надання згоди на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій скверів у м. Одесі», пунктом 4 якого надано згоду на розробку проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення - парків та скверів у м. Одесі.
Разом з цим, на підставі рішення Одеської міської ради від 28.07.2021 №454-VIII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 №917-VІІ «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності рекреаційного призначення - парків та скверів» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності загального користування рекреаційного призначення щодо розташування на неї скверу за адресою: м. Одеса, вул. Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про невідповідність зазначеного рішення міської ради вимогам закону, виходячи з такого.
Інвентаризація земель здійснюється відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» та Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабміну України №   476 від 05.06.2019 і спрямована на встановлення фактичного стану та правового статусу земель.
Відповідно пункту 2 Порядку № 476 інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Підставою для проведення інвентаризації земель є рішення власників (розпорядників) земельних ділянок або рішення сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про землеустрій».
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель потребує погодження та затвердження відповідно до статті 186 ЗК України.
Проект землеустрою для відведення земельної ділянки - це землевпорядна документація, що виготовляється під час первинного оформлення права власності або користування (оренди) земельною ділянкою, а також при зміні її цільового призначення. Основою для розробки проекту є заява замовника та дозвіл від відповідного органу місцевої влади на його розробку.
Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляється, у тому числі, у разі: відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; зміни цільового призначення земель.
Головною метою проекту землеустрою щодо відведення є формування земельної ділянки або зміна її цільового призначення. В цьому випадку формування земельної ділянки відбувається на підставі заяви-клопотання зацікавленої особи та дозволу органу місцевого самоврядування.
Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що обов`язковою умовою під час формування земель для потреб пов`язаних із забудовою є отримання витягу з містобудівної документації, в якому зазначається відповідність проектного цільового призначення містобудівним умовам та обмеженням.
Під час розробки проекту землеустрою вихідними даними є основні відомості про земельну ділянку (містобудівної документації, відомості Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав) та правові засади розробки проекту.
Отже, процеси формування земельних ділянок через розробку проекту землеустрою та за допомогою технічної документації щодо інвентаризації земель мають відмінні цілі, правові підстави та процедури.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється для створення нової земельної ділянки та зміни її цільового призначення. Він спрямований на конкретні потреби землекористувача, такі як надання ділянки у власність, оренду, продаж чи зміну її функцій. Проект формується на основі заяви землекористувача і дозволу від місцевих органів влади.
Технічна документація щодо інвентаризації земель розробляється для уточнення існуючих меж, виявлення неефективно або неправильно використовуваних земель, а також для актуалізації інформації про всі земельні ділянки в межах певної території. Основною метою є систематизація і впорядкування земельної інформації, що покращує контроль за використанням земель та підвищує інвестиційну привабливість громади.
Проект землеустрою ініціюється зацікавленою особою, яка має намір отримати право на земельну ділянку або змінити її цільове призначення.
Інвентаризація земель, як правило, проводиться за ініціативою органів місцевого самоврядування або інших уповноважених органів для загального впорядкування земельних ресурсів на території громади.
Проект землеустрою передбачає розробку індивідуальної документації для кожної земельної ділянки з детальним обґрунтуванням її меж, площі та цільового призначення.
Технічна документація щодо інвентаризації охоплює всі землі певної території, не передбачає розробки окремого проекту для кожної ділянки, але надає комплексну інформацію про стан і використання земель.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у разі створення нової земельної ділянки із земель комунальної власності та зміни її статусу має складатися проект землеустрою, рішення міської ради про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності загального користування рекреаційного призначення щодо розташування на неї скверу за адресою: м. Одеса, вул.   Скворцова, між будинком вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5 не відповідає цілям та правовим підставам, прийнято в порушення вимог закону, що є підставою для його скасування.
За вказаних обставин, безпідставними є посилання відповідача на неврахування судом апеляційної інстанції у цій справі висновків Верховного Суду щодо застосування статей 19, 20, 79^-1 Земельного кодексу України, статей 1, 50, 57 Закону України «Про землеустрій», викладених у постановах від 15.01.2025 у справі № 460/57/24, від 03.04.2025 у справі № 600/5817/21-а, від 27.03.2024 у справі № 917/593/22, стосовно порядку визначення цільового призначення земельної ділянки під час інвентаризації земельної ділянки; висновків Верховного Суду щодо застосування норми частини другої статті 57 Закону України «Про землеустрій», наведеного у постанові від 27.03.2024 у справі № 917/593/22, стосовно правомірності формування земельної ділянки на підставі матеріалів технічної інвентаризації, через те, що спірні у цій справі правовідносини не є подібними до тих, що є предметом у цій справі. 
Крім того, Суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що Детальний план є чинним, в установлений законодавством спосіб не скасовувався, до нього не вносились зміни, а тому його положення підлягають обов`язковому врахуванню уповноваженим органом місцевого самоврядування.
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Скворцова, між будинками вул.   Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5 , колегія суддів зазначає таке.
Як було зазначено вище, оскаржувані рішення реалізовані лише шляхом здійснення державної реєстрації земельної ділянки під сквер. При цьому, територією, на якій заплановано розмістити сквер, користується позивач.
20.12.2022 відділом № 1 управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру здійснена державна реєстрація земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Скворцова, між будинками вул. Скворцова, 2 та вул. Шота Руставелі, 5 на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель 05.12.2022, виготовленої ТОВ «ТЕРРА КОМ» на замовлення органу місцевого самоуправління. Загальні відомості про земельну ділянку: Кадастровий номер: 5110137300:49:009:0003 Категорія земель: Землі рекреаційного призначення. Вид цільового призначення земельної ділянки: 07.08 Земельні ділянки загального користування, які використовуються як зелені насадження загального користування Форма власності: Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. Площа земельної ділянки, гектарів: 0.3902.
В додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку представлений кадастровий план земельної ділянки, масштаб 1:500. Опис меж: від A до Б землі міста Одеси (вул. Скворцова); від Б до В землі Одеської міської ради (не надані у власність, не передані у користування); від В до Г землі м. Одеси (прохід); від Г до Д землі Одеської міської ради (не надані у власність, не передані у користування); від Д до A землі м. Одеси (проїзд); Експлікація земельних угідь: Всього земель, га: 0.3902. У тому числі за земельними угіддями, га: 008.03. Землі під соціально-культурними об`єктами 0.3902. 
Зазначена земельна ділянка, в межах від Б до В є земельною ділянкою, на якій розташовані належні ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Шота Руставелі, 5.
Отже, оскільки рішення, на підставі якого внесені дані про формування зазначеного скверу до Державного земельного кадастру, визнано протиправним, то підлягають виключенню з нього відомості про реєстрацію такої земельної ділянки з одночасним закриттям Поземельної книги відносно даної земельної ділянки.
Щодо доводів касаційної скарги про помилкове віднесення судом першої інстанції справи до категорії справ незначної складності, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За частиною третьою статті 257 КАС України    при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4)   обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас, згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З цими положеннями співвідносяться (частково) норми частини першої статті 263 КАС України, яка визначає особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності щодо: 1)   оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 3) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; 4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5)   оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію).
Положеннями частини четвертої статті 12 КАС України передбачено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Згідно з частиною п`ятою статті 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Аналізуючи наведені положення процесуального закону у контексті доводів відповідача колегія суддів дійшла таких висновків:
у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України);
якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України);
за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження;
скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд з підстави, встановленої пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, стосується тих випадків, коли суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, щодо якої процесуальний закон містить імперативні вимоги про розгляд за правилами загального позовного провадження, за умов коли це унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що за предметом спору ця справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, а тому з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи суд першої інстанції у межах наданого йому законом розсуду вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження і Верховний Суд не вбачає у цій справі порушення вищенаведених норм процесуального законодавства, а тому відхиляє відповідні доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі.
Щодо касаційної скарги в частині оскарження додаткової постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025, колегія судді зазначає наступне. 
Додатковою постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради на користь ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» судові витрати з сплати судового збору у розмірі 20 130 грн та за надану правову допомогу у розмірі 4   200 грн.
Відповідно до пункту 3 частини першої стаття статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Після ухвалення постанови апеляційним судом у цій справі, представником позивача - адвокатом Самодуровою Н. В., яка є керівником Адвокатського об`єднання «ЩИТ» подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просила стягнути з Одеської міської ради на користь ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 20130 (двадцять тисяч сто тридцять) гривень.
Одеська міська рада надіслала до суду апеляційної інстанції заперечення на вказану заяву, у якій просила відмовити у стягненні витрат на професійну правову допомогу з огляду на відсутність підтвердження їх оплати. Окремо відповідач вказував на завищений час, який витрачений представником позивача на складення апеляційної скарги. Відповідач також просив зменшити заявлену до відшкодування суму судового збору 4026 грн з огляду на часткове задоволення позовних вимог
Згідно приписів частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною першої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судом апеляційної інстанції при розгляді заяви встановлено, що на підтвердження сплати судового збору за подачу позовної заяви матеріали справи містять платіжну інструкцію №8080-6750-6991-359 від 04.09.2023 на суму 13 420 грн (за подання адміністративного позову) та платіжні інструкції №1513110016 від 21.01.2025 на суму 2    130 грн та №ПН96 від 22.01.2025 на суму 18 000 грн про сплату судового збору за подану апеляційну скаргу. Відповідні платіжні інструкції внесені до ІС «ДСС» та містять підтвердження про зарахування від органів казначейства.
Отже, відповідно до матеріалів справи позивач сплатив до суду першої інстанції 13420 грн та 20130 грн до суду апеляційної інстанції, що разом становить 33    550 грн. 
Відповідно до обставин даної справи, позовна заяви містить три вимоги немайнового характеру, які заявлені юридичною особою.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн у 2023 році) за одну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, позивач мав сплатити за подання позовної заяви 8 052 грн та 12 078 грн до суду апеляційної інстанції, що загалом становить 20 130 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що заявлена позивачем до відшкодування сума судового збору (20130 грн) відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судовий збір», а сплачена сума в іншій частині (33550 - 20130 = 13420 грн) є помилково сплаченим судовим збором та може бути повернута за поданою позивачем заявою.
З приводу доводів про необхідність зменшення розміру судового збору, який підлягає відшкодуванню за результатами часткового задоволення позову, колегія суддів їх відхиляє та погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду визнано протиправними та скасовано два рішення Одеської міської ради та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки. Тобто фактично суд задовольнив всі три позовні вимоги ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ», тому відсутні підстави для зменшення суми судового збору.
Щодо компенсації витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. 
Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №   922/902/19.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ТОВ «ГОЛДЕН РЕНТ» і АО «ЩИТ» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 28.08.2023 № 1-105.
За умовами пункту 4.1 договору про надання правничої допомоги, клієнт сплачує кошти з розрахунку вартості однієї години надання послуг 800 грн (без ПДВ). Оплата здійснюється протягом 5 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих правових послуг.
Актом приймання-передачі наданих послуг №14 до договору про надання правової допомоги від 28.08.2023 № 1-105, підтверджується надання наступних послуг:
проведення усної консультації з питання оскарження рішення суду першої інстанції (1 година - 800 грн);
підготовка та подання апеляційної скарги; пошук та вивчення судової практики; сканування, копіювання та засвідчення документів, які долучаються до апеляційної скарги (12 годин - 3800   грн);
участь у судових засіданнях (4 години - 400 грн).
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку наведеному розрахунку, обґрунтовано врахував, що до витрат на правову допомогу відносяться виключно ті юридичні дії, вчинення яких є необхідними для надання правової допомоги, тому проведення усної консультації з питання оскарження судового рішення не зумовлює необхідності для подання апеляційної скарги.
Всі інші юридичні послуги, які надані адвокатським об`єднанням та зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг №14 є необхідними в контексті отримання юридичної допомоги.
На підставі викладеного, Верховний Су погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, у розмірі 4 200 грн (3   800    грн+ 400грн).
Заперечуючи проти заявленої суми компенсації витрат на правову допомогу, відповідач вказує на завищений, на його переконання, час, який затрачено на підготовку та подання апеляційної скарги.
Такі доводи ґрунтуються виключно на оціночному суджені відповідача та не підтверджуються будь-якими доказами.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу також на тому, що вартість підготовки і подання апеляційної скарги, визначена в акті є нижчою за передбачену в договорі про надання правової допомоги.
У відповідності до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Наведене вище дає підстави для висновку, що вимоги процесуального закону не ставлять у залежність можливість розподілу судових витрат від надання доказів їх понесення учасником справи. Визначальною обставиною є факт отримання правової допомоги під час судового розгляду.
У справі факт отримання позивачем правової допомоги підтверджується складеними процесуальними документами представником позивача адвокатом Самодуровою Н. В. та її особистою участю у судових засіданнях.
Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341- 343, 349, 350, 355, 356, 359, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення. 
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025 у справі № 420/23131/23- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    Л. В. Тацій
Судді                                                                                                                А. І. Рибачук
                                                                                                              С. Г. Стеценко