Справа № 938/1189/25 
Провадження № 33/4808/676/25 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Любчика С.Р., представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Юрчук С.В.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ,
визнано винною  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

                                                 в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що адміністративне правопорушення вчинене за наступних обставин:
ОСОБА_1 09.08.2025 о 21 год 55 хв в селищі Верховина по вул. Жаб`євська, Верховинського району Івано-Франківської області, залишила без нагляду тварину, велику рогату худобу (корову), на смузі відведення дороги, в результаті чого корова раптово вийшла на проїжджу частину дороги, де на неї здійснено наїзд транспортним засобом марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження та власник поніс матеріальні збитки, а тварина загинула, чим порушила вимоги п 7 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Верховинського районного суду від 15 вересня 2025 року та закрити провадження в справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Вважає, що оскаржувана постанова була винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до їх вивчення. 
Вказує, що на момент настання події 09.08.2025 року о 21 год. 55 хв. вона не керувала гужовим транспортом, не була погоничем тварини, тобто не була учасником дорожнього руху, а знаходилася вдома.
Пояснює, що корова, яка загинула внаслідок ДТП належить родині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які на початку серпня поїхали на кілька днів за кордон. Вони попросили її доїти та годувати худобу. Жодної угоди не укладалося, вигоди від цього прохання вона не мала. Це було прохання в силу дружніх стосунків між нами. Весь час корова знаходилася в дворі будинку ОСОБА_5 та за межі двору не виходила. 09.08.2025 року біля 21 год. вечора погодувала та подоїла корову, прив`язала її до дерева мотузком у дворі Прокопишин по вул. Жаб?євська, 43 в селищі Верховина, закрила ворота та пішла додому. Коли вона вже була вдома, в 22 год. 12 хвилин їй зателефонувала власниця корови - ОСОБА_6 , яка повідомила, що корову збив автомобіль і корова загинула. Тоді, вона вирішила піти на місце ДТП та вияснити, що трапилося. На місці події, з правого боку дороги в напрямку селища Верховина, на узбіччі, вона побачила збиту корову, а на узбіччі ліворуч побачила пошкоджений автомобіль та водія, який знаходився поруч. Після цього працівники поліції, які були на місці ДТП повідомили її про обставини події, склали схему ДТП, після чого вона, водій автомобіля та працівники поліції поїхали до лікарні для визначення наявності чи відсутності у водія алкогольного чи наркотичного сп`яніння. У приміщенні лікарні працівники поліції склали протокол, який вона підписала і дала письмові пояснення на окремому аркуші, де й вказала всі обставини. Як корова опинилася на дорозі - їй невідомо, оскільки корову вона залишила корову прив`язаною мотузком до дерева в дворі будинку Прокопишин. У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що в момент ДТП корова знаходилася на краю дороги, він їхав зі швидкістю 60-70 км/год (в межах населеного пункту, де дозволена швидкість 50 км/год) і нікого більше не було. Також він пояснив, що вона прийшла вже пізніше, коли він викликав поліцію. Тобто, в момент ДТП на дорозі її не було. Крім того, зі схеми вбачається, що гальмівний шлях відсутній. Потерпілий також зазначив, що він не гальмував. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є власником корови, їй зателефонували знайомі, що корова загинула, а вже вона зателефонувала їй. Тобто, також підтвердила, що в момент ДТП її не було біля корови і що ніякої угоди про догляд чи відповідальність за безпеку корови зі мною не укладалося. Вона лише доїла та годувала корову.
У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, а його представник адвокат Юрчук С.В. не заперечувала щодо розгляду провадження за відсутності потерпілого.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність учасника судового розгляду під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, учасник судового розгляду може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що потерпілий ОСОБА_2 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого ОСОБА_2 .
У судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Любчик С.Р. підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.
Представник потерпілого адвокат Юрчук С.В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від  вересня 2025 року вважала законною та обґрунтованою.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції допустив суперечливі висновки, оскільки встановивши обставини вчинення даного правопорушення, визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №418049 від 10.08.2025 року, вбачається,що 09.08.2025 року о 21 год. 55 хв. в с-ще Верховина, вул. Жаб`євська, ОСОБА_1 залишила без нагляду тварину, велику рогату худобу (корову) на смузі відведення дороги та корова раптово вийшла на проїзну частину дороги, внаслідок чого водій автомобіля марки ЗАЗ Sens д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснив наїзд на корову та автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, чим порушив п.7 ПДР, , за що відповідальність передбачена ст.. 124 КУпАП. 
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Мартищуком М.В., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 були роз`яснені її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Верховинському районному суді, про що свідчить її власноручний підпис. 
У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші. 
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що, порушила вимоги пп. 7 Правил дорожнього руху України, а саме залишила без нагляду тварину, велику рогату худобу (корову) на смузі відведення дороги внаслідок чого тварина вийшла на дорогу, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої було пошкоджено автомобіль потерпілого. 
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.08.2025 року, на якій зафіксовано розташування транспортного засобу після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Заз Сенс» д.н.з. НОМЕР_1 та корови. 
Відповідно до переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який долучено до схеми дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки «Заз Сенс» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав пошкодження заднього правого крила, задньої правої дверки, заднього бампера, задніх підкрильників, кришки паливного бака, передньої правої дверки, передньої правої стойки, правого дзеркала, передньої частини автомобіля, лобового скла.
Дані схеми дорожньо-транспортної пригоди та переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, повністю узгоджуються між собою в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася під час заднього руху обох транспортних засобів.  
Зі змісту пояснень ОСОБА_2 наданих працівникам поліції 09.08.2025 року (а.с. 7) вбачається, що він 09.08.2025 року близько 21 год. 55 хв. він керував автомобілем марки ЗАЗ Сенс д.н.з. НОМЕР_1 , їдучи з села Ільці в напрямку селища Верховина. Рухаючись неосвітленою дорогою зі швидкістю близько 60-70 км годину він побачив, що йому на зустріч рухається автомобіль і він вимкнув дальне світло і почав рухатись на ближньому, коли проїхав зустрічний автомобіль він увімкнув дальне всітло і одразу побачив та приїжджій частині дороги корову чорного кольору. Так як зіткнення було неможливо уникнути, він повернув кермо ліворуч на зустрічну смугу, щоб уникнути зіткнення, але почув сильний звук удару по автомобілю з правої сторони. Внаслідок ДТП його автомобіль втратив рівновагу і він намагався зменшити швидкість та не перекинути автомобіль. Наголошує, що оскільки при ДТП переднє праве колесо було пошкоджене та порвався гальмівний шлях, одразу зупинити автомобіль не було можливості. Коли він зупинив автомобіль, вийшов з нього, оглянув, то побачив, що тече масло з піддона та рідина під переднім правим колесом, після чого він викликав поліцію.
Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими працівникам поліції09.08.2025 року, вбачається, що 01.08. 2025 року за усною домовленістю вона доглядала велику рогату худобу (корову), яка належить ОСОБА_7 , який поїхав на відпочинок закордон. Так, 09.08.2025 року близько 21 год. вона поралася по господарству у ОСОБА_7 і на огородженій присадибній ділянці вона мотузкою прив`язала вищевказану корову та пішла до себе додому. Через деякий час їй стало відомо, що вищевказану корову збив автомобіль на проїжджій частині дороги.
Апеляційним судом були досліджені  фотографії з місця події (а.с. 9-11).
Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_1 звинувачується в тому, що залишила без нагляду велику рогату худобу (корову), допустивши порушення вимог п. 7 Правил дорожнього руху , яким встановлені вимоги щодо осіб, які керують гужовим транспортом , і погоничів тварин. 
Так, відповідно до п.7.1. керувати гужовим транспортом та переганяти тварин по дорозі дозволяється особам, не молодшим 14-річного віку.
7.2. встановлено, що гужовий віз (сани) повинен бути обладнаний світлоповертачами: спереду білого кольору, ззаду - червоного.
7.3. Для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті необхідно увімкнути ліхтарі: спереду - білого кольору, ззаду - червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза (саней).
7.4. У разі виїзду на дорогу з прилеглої території або з другорядної дороги в місцях з обмеженою оглядовістю водій воза (саней) повинен вести тварину за вуздечку, повід.
7.5. Перевозити людей гужовим транспортом дозволяється за наявності умов, які б виключали можливість перебування пасажирів за боковими та заднім габаритами транспортного засобу.
7.6. Переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин якомога ближче до правого краю дороги і не створювати небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху.
7.7. Особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється:
а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);
б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;
в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;
г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;
ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;
д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.
7.8. Особи, які керують гужовим транспортом, і погоничі тварин зобов`язані виконувати вимоги інших пунктів цих Правил, що стосуються водіїв і пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.
Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушення вимог п.7.7 «в», яким встановлено, що особам, які керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду. 
Разом з тим, зі змісту пояснень, які були надані ОСОБА_1 вбачається, що вона не залишала  тварину на смузі відведення дороги без нагляду, а прив`язала її до дерева мотузком у дворі по вул. Жаб?євська, 43 в селищі Верховина,  закрила ворота та пішла додому.
Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільні дороги» під смугою відведення необхідно розуміти земельну ділянку, що надається в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги. 
Апеляційний суд вважає, що матеріали провадження не містять доказів, які спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що вона не залишала  тварину на смузі відведення дороги.
Зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції визнав вищевказані пояснення ОСОБА_1 такими, що відповідають дійсності, однак вважав, що у даному випадку обов`язок не залишати тварину на смуги відведення дороги повинен включати в себе здійснення догляду за твариною таким чином, щоб запобігти її безперешкодному виходу на проїжджу частину із іншої території, зокрема присадибної ділянки. 
Зокрема, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , прив`язавши тварину до дерева мотузкою, не переконалася в тому, що це надійно, залишила її без належного нагляду, не вжила заходів для неможливості її виходу на проїжджу частину дороги, в результаті чого, менше, як за годину після відходу ОСОБА_1 з території господарства, корова вийшла на автомобільну дорогу, внаслідок чого відбулось ДТП та корова загинула. 
Разом з тим, вищевказані обставини істотно суперечать фактичним обставинам, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та явно виходять за межі висунутого обвинувачення, що порушує право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Суд не може вийти за межі такого обвинувачення, змінити його або уточнити фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом та змушена захищатися від обвинувачення, яке підтримується судом. 
Так, зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції вважав, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП  полягає в тому, що остання не переконалася, що надійно прив`язала тварину (корову) до дерева мотузкою на території присадибної ділянки, залишила її без належного нагляду та не вжила заходів для неможливості її виходу на проїжджу частину дороги. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини не свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п.7.7 «в»  Правил дорожнього руху, оскільки  свідчать про те, що остання не була погоничем тварин і не  залишала корову на смузі відведення дороги. 
Так, детальний аналіз змісту ПДР України свідчить про те, що під погоничем тварин необхідно розуміти особу, яка супроводжує або переганяє худобу, а тому особа, яка доглядає за твариною в межах домогосподарства , не може бути визнана учасником дорожнього руху та не є суб`єктом правопорушення, яке передбаченого ст.124 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Апеляційний суд вважає доведеним, що 09.08.2025 о 21 год. 55 хв. в селищі Верховина по вул. Жаб`євська, Верховинського району Івано-Франківської області транспортний засіб марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , вчинив наїзд на корову, яка раптово вийшла на проїжджу частину дороги, внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а тварина загинула.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють поза розумним сумнівом встановити, що ОСОБА_1 дійсно була погоничем тварин та вчинила порушення вимог п.7 ПДР України. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.
Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не дозволяє встановити обставини, які поза розумним сумнівом дозволяють прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважає за необхідне скасувати  постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку наявності спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, питання про винуватість учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні може бути вирішено в порядку цивільного судочинства. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо неї за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП скасувати. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                        О.П. Васильєв