ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 520/27185/21
адміністративне провадження № К/990/19000/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Білак М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу                  № 520/27185/21
за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, порушеної
за касаційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба 
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024, ухвалену колегією у складі головуючого судді Макаренко Я.М., суддів: Жигилія С.П., Любчич Л.В.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У грудні 2021 року Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (далі - Університет, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Університету суму у розмірі 858771,22 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
2. На обґрунтування позовних вимоги вказував, що 16.11.2021 було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), який було укладено між Міністерством оборони України в особі позивача та відповідачем, якого виключено зі списків особового складу Університету через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Позивач вказує, що у зв`язку із цим у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання. 
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. ОСОБА_1 , проходив навчання та військову службу в Університеті з 01.08.2017 по 16.11.2021 на посаді курсанта на підставі контракту про проходження військової служби (навчання), укладеного 01.08.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника Університету та відповідачем (а.с. 8).
4. Вказаний контракт про проходження військової служби (навчання) був достроково розірваний, відповідача було відраховано від подальшого навчання за наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.11.2021                   № 430ад через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Наказом (по стройовій частині) начальника Університету від 15.11.2021 № 263 відповідача виключено із списків особового складу Університету та йому надано строк до 16.11.2021 для розрахунку з Університетом.
5. Позивач склав загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача від 19.11.2021 № 836, з яким, як убачається із позначки на ньому, відповідач ознайомився 16.11.2021 (а.с.10). 
6. Як убачається із вказаного загального розрахунку коштів, сума коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 склала 858 771,22 грн, в тому числі, витрати щодо грошового забезпечення - 759 615,83 грн,  продовольчого забезпечення - 91 098,59 грн та речового забезпечення - 8 056,80 грн, які позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
7. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 адміністративний позов задоволено. 
7.1. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, тому їх слід стягнути в судовому порядку.
7.2. Щодо доводів відповідача про пропущення Університетом строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції зауважив, що відповідача було відраховано із списків особового складу навчального закладу 15.11.2021, власноручний напис та підпис відповідача про ознайомлення його із розрахунком коштів на відшкодування витрат з його утримання в якості курсанта свідчить, що відповідач ознайомився з цим розрахунком 16.11.2021, позовну заяву направлено до суду 13.12.2021. Отже, за висновками суду першої інстанції місячний строк для звернення до адміністративного суду було дотримано. 
8. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 скасовано та відмовлено у задоволенні позову Університету про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.
8.1. Відмовляючи Університету у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції констатував, що з урахуванням вимог частини десятої статті 25 Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) та пункту 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
8.2. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. 
8.3. Разом з цим апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи фактично відсутні докази, що ОСОБА_1 був обізнаний про строк, протягом якого він має добровільно сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в Університеті. До такого висновку цей суд дійшов з огляду на те, що наказом начальника Університету № 263 від 15.11.2021 відповідачу визначено суму до відшкодування за час навчання в розмірі 858 771 грн 22 коп, із довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі № 836 датованою 19.11.2021 ОСОБА_1 ознайомився 16.11.2021. Проте апеляційний суд зауважив, що у цій довідці-розрахунку витрат № 836 міститься графа про зобов`язання добровільно відшкодувати витрати на утримання в університеті не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування, однак у вказаній графі немає підпису позивача про ознайомлення щодо строку на добровільне відшкодування витрат або про відмову від підпису вказаної графи.
8.5. За таких обставин Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, однак позивач не встановив строк, протягом якого він повинен був відшкодувати такі витрати, що підтверджується матеріалами справи.
8.6. Тож суд апеляційної інстанції виснував, що після відрахування відповідача від подальшого навчання позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в університеті, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, позивач міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.
8.7. Керуючись приписами пункту 4 частини першої, частини другої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права, Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 18.04.2024 скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 та відмовив Університету у задоволенні позову.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
9. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Університет звернувся до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд) із касаційною скаргою у якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі № 520/27185/21 та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022.
9.1. Ця касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
9.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не урахував висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.10.2020 у справі № 1.380.2019.002683 про те, що відповідно до частини десятої статті 25 Закон № 2232-XII особа зобов`язана відшкодовувати витрати, пов`язані з її утриманням у Національній академії Сухопутних військ ім. Петра Сагайдачного, оскільки така особа не закінчила навчання в академії та подала рапорт про виключення у зв`язку із небажанням продовжувати навчання.
9.3. Позивач стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов до висновку щодо відсутності в Університету права звернення до суду до моменту одержання відмови від колишнього курсанта відшкодовувати витрати добровільно.
9.4. Також автор скарги посилається на сталість та однорідність судової практики розгляду цієї категорії справ, а також зазначає, що невідшкодована на користь Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба відповідачем сума витрат, пов`язаних з його утриманням в Університеті призведе до неотримання державою коштів на національну оборону, що, своєю чергою, завдасть шкоду безпосередньо інтересам держави, стримуванні збройної агресії російської федерації та війні в цілому.
10. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 визначено для розгляду цієї справи колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючий суддя: Мартинюк Н.М., судді: Мельник-Томенко Ж.М., Єресько Л.О.
11. Ухвалою Суду від 23.05.2024 у справі відкрито касаційне провадження.
12.  ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
13. Відповідач переконує, що не відмовлявся добровільно відшкодувати суму витрат на його утримання у вищому навчальному закладі, проте позивач не дотримався процедури та порядку відшкодування таких витрат, зокрема не визначив розрахунку витрат на навчання та строк добровільного відшкодування відповідачем таких витрат.
14. Крім того відповідач наводить доводи про те, що з огляду на приписи частини четвертої статті 5 КАС України і пункту 2 Порядку № 964, Університет не є належним позивачем у справі та не надав доказів наявності у нього права діяти в інтересах Міністерства оборони України.
15. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 15.08.2025 № 925/0/78-25 (на підставі службової записки в.о. секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15.08.2025 № 602/0/64-25 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці по вагітності та пологах) для розгляду справи             № 520/27185/21 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді: Соколов В.М., Білак М.В.
16. Ухвалою Суду від 19.08.2025 справу № 520/27185/21 прийнято до провадження, а ухвалою від 25.09.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Позиція Верховного Суду, оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
17. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
20. Відповідно до абзацу другого частини другої, частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
20.1. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
21. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-XII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
22. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
22.1. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
23. Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
24. Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
24.1. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
25. Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України -курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.
26. Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до   підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
27. Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок № 964.
28. Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
28.1. Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.
28.2. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
29. У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).
30. На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 419/831/240/605/537/219/534).
31. Відповідно до пункту 2.3 цього Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
32. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
33. Спір у цій справі виник щодо відшкодування коштів, які витрачено на навчання ОСОБА_1 в Університеті, у зв`язку з достроковим розірванням укладеного між ними контракту з виключенням ОСОБА_1 зі списків особового складу Університету.
34. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, та надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, виходить із такого.
35. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.
36. Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати військової служби (навчання), курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
37. У період проходження військової служби (навчання) відповідачем подано рапорт про відрахування з навчального закладу у зв`язку з чим наказом начальника Університету від 15.11.2021 № 260 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Університету.
38. Відтак Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
39. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 16.10.2020 у справі     № 1.380.2019.002683, на яку Університет посилається як на приклад неправильного застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права, у якій Суд вказав, що у разі незакінчення навчання у академії та подання рапорта про виключення у зв`язку із небажання продовжувати навчання, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного.
40. Отже, за наведених обставин, доводи касаційної скарги позивача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України та посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховний Суд від 16.10.2020 у справі №1.380.2019.002683, не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
41. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за наведеного правового регулювання (частина десятою статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку №964) право на звернення до суду у позивачів у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
42. Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19 та від 28.05.2021 у справі              № 320/7233/19.
43. При цьому, слід ураховувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад  здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.
44. Отже, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.
45. Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
46. Відтак, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин Університет був зобов`язана після отримання рапорту відповідача про відрахування здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому вищому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного Університетом строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.
47. Водночас відповідач наполягає, що не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у вищому навчальному закладі, проте Університет не визначив розрахунку витрат на навчання та йому не було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.
48. При цьому, обґрунтовуючи позовну заяву, позивач стверджує про обізнаність відповідача щодо виникнення у нього обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням в Університеті, однак не надає доказів, що відповідачу було запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати та визначено строк для відшкодування таких витрат.
49. Разом з тим, саме з огляду лише на обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням в Університеті, оскільки відповідач ознайомився із загальним розрахунком коштів на відшкодування таких витрат від 19.11.2021 № 836, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача спірних витрат.
50. У цьому зв`язку, Суд звертає увагу, що в означеному документі позивач не визначив строк добровільного відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням в Університеті, відповідна графа не містить підпису відповідача про ознайомлення та про його згоду/незгоду добровільно відшкодувати спірні виплати. 
51. Таким чином, оскільки відповідач не відмовлявся добровільно відшкодувати суми витрат на його утримання в Університеті, згідно з пунктом 10 статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку № 964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення Університету до суду з цим адміністративним позовом.
52. Відтак в обсязі встановлених у цій справі обставин та зважаючи на наведені мотиви, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача спірних витрат.
53. Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що Університет не є належним позивачем у справі та не надав доказів наявності у нього права діяти в інтересах Міністерства оборони України, Суд зауважує, що як установлено судами попередніх інстанцій та відповідно до матеріалів справи, між Міністерством оборони України саме в особі начальника Університеті та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання), відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.
54. Отже, саме між Університетом та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому в Університету є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі, однак за певних умов, викладених раніше.
55. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 560/1341/19 та від 24.02.2021 у справі № 420/4661/19.
56. Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи відзиву відповідача не спростовують висновку суду апеляційної інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
57. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
58. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
59. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженої постанови апеляційного суду відсутні.
60. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
61. З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 359, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба залишити без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов   М.В. Білак