ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2940/24                                       Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2025 року                                                                     м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» до Київської митниці про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» (далі - позивач/ТОВ «Інсайт+») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - відповідач/апелянт/митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA100330/2023/000041/2 від 25 серпня 2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2023/000507. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Київська митниця протиправно винесла рішення про коригування митної вартості та картку відмови у прийнятті митної декларації, оскільки всі необхідні документи, передбачені статтею 53 МК України, були надані у повному обсязі: контракт, інвойс, транспортні документи, сертифікат походження, прайс та інші докази. Зазначив, що за таких умов у митного органу не було законних підстав відмовляти у застосуванні основного методу визначення митної вартості - за ціною договору, що відповідає статті 57 МК України. Натомість відповідач безпідставно застосував резервний метод, чим порушив порядок визначення митної вартості, закріплений у законодавстві. Крім того, у рішенні митниці відсутні аргументовані докази неповноти чи недостовірності відомостей, а також обґрунтування, які саме додаткові документи мали б підтвердити числові значення митної вартості. Вимога митниці про надання висновків експертних організацій та бухгалтерських документів є надмірною і такою, що не відповідає закону. Митний орган діяв всупереч статті 54 МК України, адже не довів недостовірність поданих даних, а відтак заявлена митна вартість вважається визнаною автоматично. Також позовна заява містить посилання на усталену судову практику Верховного Суду та адміністративних судів, яка підтверджує протиправність подібних рішень митних органів. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року адміністративний позов ТОВ «Інсайт+» задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 25 серпня 2023 року № UA100330/2023/000041/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2023/000507.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь ТОВ «Інсайт+» судовий збір у сумі 2  684, 00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь ТОВ «Інсайт+» витрати на правничу допомогу у сумі 6  000, 00 грн (шість тисяч гривень нуль копійок).
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав повний пакет первинних документів, передбачений частиною другою статті 53 Митного кодексу України (контракт з додатками, інвойс, CMR, сертифікат походження, прайс, документи щодо перевезення тощо), які дозволяли визначити митну вартість за першим методом (ціна договору), тоді як митниця не навела обґрунтованих сумнівів у достовірності цих відомостей, не вказала, які саме складові вартості є непідтвердженими і чому їх неможливо перевірити з поданих доказів, та без належної мотивації перейшла до резервного методу, обмежившись переліком номерів інших МД без необхідного порівняння характеристик товарів і доведення їх ідентичності/подібності. При цьому, покладена КАС України презумпція правомірності дій позивача і обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не виконані, посилання митниці на «третіх осіб» у перевезенні, неточності банківських реквізитів та «закритий» прайс не спростовують дійсності заявленої ціни, а використані бази даних та попередні МД не можуть переважати силу первинних документів. Відтак рішення про коригування митної вартості і похідна картка відмови підлягають скасуванню, а судові витрати - стягненню з відповідача (зі зменшенням гонорару до 6 000 грн з огляду на критерії співмірності).
В апеляційній скарзі Київська митниця просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказав, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, не надав належної оцінки доводам митного органу та залишив поза увагою наявні у справі докази. Зазначив, що подані позивачем документи містили розбіжності й не підтверджували усіх складових митної вартості, зокрема витрат на транспортування та страхування, які відповідно до статті 58 МК України підлягають включенню до митної вартості. Апелянт підкреслив, що рахунки були надані експедитором, тоді як фактичним перевізником виступала інша особа, що не дає можливості ідентифікувати понесені витрати. Також було виявлено невідповідність банківських реквізитів у контракті та інвойсі, а наданий прайс-лист без реквізитів не може вважатися універсальним документом, що підтверджує ринкову вартість. Митниця зазначила, що позивач як ексклюзивний дистриб`ютор торговельної марки «ARDON» мав би враховувати у митній вартості можливі роялті чи інші ліцензійні платежі відповідно до Порядку № 446, але в декларації митної вартості ці дані не відображені. Крім того, апелянт наголосив, що суд безпідставно відкинув посилання митного органу на судову практику Верховного Суду, де аналогічні ситуації визнавались підставою для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості. За твердженням митниці, за відсутності повного пакета документів основний метод визначення митної вартості не міг бути застосований, а тому правомірно було використано резервний метод згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, що ґрунтувався на митних деклараціях з подібними товарами
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 15 березня 2019 року між ТОВ «Інсайт +» (дистриб`ютор), який зареєстрований на території України, та ARDON SAFETY S.R.O (постачальник), який зареєстрований на території Чеської Республіки, було укладено Ексклюзивний дистриб`юторський контракт № 1, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник (ARDON SAFETY S.R.O) передає, а Дистриб`ютор (ТОВ «Інсайт +» ) приймає на себе ексклюзивне право на розміщення та продаж продукції на всій території України.
З метою митного оформлення позивачем 24 серпня 2023 року подано до відповідача митну декларацію № UA100330/2023/149057 та документи, що підтверджують митну вартість товарів та обраний метод розрахунку, а саме:
- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1 від 15 березня 2019 року;
- доповнення № 16 від 12 травня 2022 року, № 18 від 24 квітня 2023 року, № 19 від 18 серпня 2023 року до зовнішньоекономічного Договору;
- рахунок-фактура (інвойс) № 6230213331 від 18 серпня 2023 року;
- CMR № 23082101 від 21 серпня 2023 року;
-   копію   митної   декларації   країни   відправлення   № 23CZ58000025NCT2K4   від 18 серпня 2023 року;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № СФ-000459 від 21 серпня 2023 року;
- договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування № 23-0922-1 від 17 серпня 2023 року;
- акт про проведення огляду (перегляду) товарів № 23UA100330148967U4 від 23 серпня 2023 року;
- прейскурант (прайс-лист) постачальника;
- сертифікат походження товарів № 772347 від 18 серпня 2023 року;
- договір про надання послуг митного брокера та рахунок № 01/11/2022 від 01 листопада 2022 року;
- документ, що підтверджує вартість перевезення від 21 серпня 2023 року.
25 серпня 2023 року винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA100330/2023/000041/2, згідно з яким митну оцінку товарів здійснено із застосуванням резервного методу з розрахунку: товар № 1 - 16,52 EUR/шт, № 8 - 16,59 EUR/шт, № 9 - 13,24 EUR/шт, № 12 - 27,30 EUR/шт, № 14 - 34,00 EUR/шт, № 24 - 6,96 EUR/шт, № 27 - 1,39 EUR/шт. (т. 1 а.с.140). Підставою для коригування митної вартості відповідач зазначив: митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження , вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. До митного оформлення подано рахунок на оплату транспортних послуг від 21 серпня 2023 року № СФ-000459 та Заявку - договір від 17 серпня 2023 року № 23-0922 надані ТОВ «В АЛЬЯНС». Разом з тим, згідно відомостей, зазначених в автотранспортній накладній CMR від 21 серпня 2023 року № 23082101, безпосереднім перевізником товару є ФОП « ОСОБА_1 », отже відбулося залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Документи, які містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів декларантом при митному оформленні не надано, у митного органу відсутня можливість здійснити перевірку правильності обчислення складових митної вартості. Також наявні розбіжності у відомостях стосовно реквізитів банку продавця, а саме банківські реквізити зазначені у інвойсі не відповідають реквізитам у наданому до митного оформлення контракті від 15 березня 2019 року № 1. Декларант надав прайс, за яким відсутні телефони, адреса та інші реквізити для зв`язку, також інші необхідні будь-якому покупцю дані для замовлення. Отже він може бути використаний лише певним покупцем та не поширюється на будь-якого бажаючого. Даний прайс суперечить визначеній у статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року «дійсній вартості». 
У митному оформленні (випуску) товарів позивачу було відмовлено, про що складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2023/000507 з підстав, що митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 25 серпня 2023 року № UA100330/2023/000041/2 (т. 1 а.с. 37-38).
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).
За визначенням, що міститься у статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, який переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
На виконання частин першої, другої, четвертої, восьмої, дев`ятої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
За приписами частин першої-четвертої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
- розрахунок ціни (калькуляцію).
Відповідно до частин першої-третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс.
Частиною дванадцятою статті 264 МК України встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
За приписами частин першої, сьомої, восьмої, дев`ятої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Відповідно до приписів статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689.
За приписами пунктів 6 та 7 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
З матеріалів справи слідує, що Київська митниця визначила митну вартість товарів позивача за резервним методом (стаття 64 МК України) на підставі даних з раніше оформлених митних декларацій інших імпортерів. 
Як джерело інформації митниця використала декларації від 24 березня 2023 року, 29 травня 2023 року, 28 червня 2023 року, 29 червня 2023 року, 06 липня 2023 року та 08 липня 2023 року, посилаючись виключно на загальні формулювання щодо виду взуття або робочого одягу (наприклад: «взуття спеціальне», «напівчеревики робочі», «водонепроникне взуття», «мотоекіпірування», «товарні каталоги» тощо).
Водночас порівнювані митницею товари істотно відрізняються від реально ввезених позивачем. 
У задекларованих ТОВ «Інсайт+» товарах зазначені конкретні найменування, моделі, артикули, розміри та конструктивні характеристики, зокрема:
- черевики FIRSTY O1 (арт. G1181/39) - товар № 1;
- черевики зварювальника INTEGRAL S1P (арт. G1028/45), FIRSTY S1P, напівчеревики FIRLOW S1P - товар № 8;
- напівчеревики FIRLOW O1 (арт. G1182/45, G1182/47) - товар № 9;
- утеплені черевики KINGWIN S3 (арт. G3289/39) - товар № 12;
- водонепроникні чоботи NIGHTFISH OB (арт. G9Night/45) - товар № 14;
- захисний костюм CLEO (арт. H9204/L) і плащ NICK (арт. H9206/L) - товар № 24;
- каталоги ARDON 2023- 2024 (арт. N1190/EN-AR) - товар № 27, які взагалі відсутні в документах, використаних митницею для порівняння.
Таким чином, у митниці були відсутні належні докази того, що товари, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості, є ідентичними або хоча б подібними (аналогічними) до ввезених позивачем товарів. 
Натомість відмінність моделей, захисних характеристик, матеріалів, артикулів і асортименту виключає можливість їх порівняння у розумінні статей 59-60 МК України та категорично не допускає застосування резервного методу.
Крім того, рішення про коригування не містить порівняльного аналізу характеристик товарів, як цього прямо вимагає пункт 2 частини другої статті 55 МК України та правові позиції Верховного Суду щодо застосування запасного методу визначення митної вартості.
Як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначені лише дати та номери згаданих митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстави вважати, що таке рішення є обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Інсайт+» є єдиним ексклюзивним постачальником продукції компанії «ARDON SAFETY s.r.o.» на території України. За таких обставин відповідач не мав об`єктивної можливості використовувати для порівняння митної вартості товари інших постачальників, оскільки аналогічні товари могли бути ввезені лише самим позивачем. Відтак, застосування митницею шостого методу визначення митної вартості на підставі декларацій сторонніх суб`єктів є безпідставним і суперечить вимогам митного законодавства.
Верховний суд у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15-а дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів: за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована: що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Крім того, як правильно закцентував увагу суд першої інстанції, у графі (товар 8) позивачем задекларовано 3 різних товари черевики зварювальника INTEGRAL S 1P, арт.G1028/45; черевики FIRSTY S1Р; напівчеревики робочі FIRLOW S 1P, арт.G1186/37, проте у декларації, яку відповідач надає для порівняння зазначено 4 товари (рукавички, сандалі, взуття на підошві з пластмаси), серед яких немає аналогічних товарів, і при цьому відповідач не зазначає, який із задекларованих позивачем товарів, він взагалі порівнює/переоцінює; у графі (товар 24) позивачем також задекларовано 2 різних товари: костюм вологостійкий CLEO арт.Н9204/L, плащ вологостійкий NICK арт.Н9206/ L, проте у декларації, яку відповідач вказує для порівняння виділено 4 товари (прилади візуальної сигналізації, куртки, сорочки, мотоекіпірування), серед яких також немає аналогічних товарів, відповідач також не зазначає, який із задекларованих, позивачем товарів він порівнює/ переоцінює.
Згідно з частиною третьою статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
При цьому, інформація про вантажні митні декларації, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України, оскільки база даних митних органів не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Разом з тим відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Слід зазначити, що навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 815/5398/17 та від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17.
У постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 809/1884/16, від 03 квітня 2018 у справі № 826/8797/16 Верховний Суд зазначив, що ненадання повного пакету документів може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
В даному випадку відповідачем не доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за нього.
Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача не було підстав для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваних рішеннях, не обґрунтовані у розумінні статті 53 МК України, а отже відповідач не спростував такими сумнівами числові значення складових митної вартості товарів.
Позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.
При цьому відповідачем у оскаржуваних рішеннях та картках відмови не обґрунтовано необхідність застосування ним саме шостого (резервного) методу для визначення митної вартості товару.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28 лютого 2020 року у справі № 825/3763/15-а, від 24 грудня 2020 року у справі № 825/462/16 та від 24 травня 2016 року у справі № 825/298/19.
У свою чергу, ключовою обставиною при коригуванні митної вартості за таким другорядним методам як резервний є обставина ідентичності (подібності, аналогічності) товарів. Відповідно, митний орган повинен довести ідентичність (подібність, аналогічність) оцінюваних товарів та товарів, ціну яких бере за основу, якщо має намір застосувати один із другорядних методів. Така обставина доводиться саме шляхом порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких береться за основу при коригуванні митної вартості.
Таким чином, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також і порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що визначення відповідачем митної вартості товарів та коригування її за другорядним методом (резервним) здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
В свою чергу, скасування судом рішення митного органу про коригування митної вартості товарів є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Доводи апелянта щодо ненадання документів саме від фактичного перевізника, неузгодженості окремих реквізитів чи відсутності контактних даних у прайс-листі не можуть бути підставою для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, оскільки подані позивачем документи у сукупності повністю відповідають вимогам частини другої статті 53 МК України та дозволяють ідентифікувати товар і визначити його вартість за основним методом - за ціною договору. 
Митний кодекс не покладає на декларанта обов`язку надавати виключно документи від фактичного перевізника, а формальні технічні неточності, які не впливають на числові показники митної вартості, не є підставою для відмови у її визнанні. 
Відповідачем не доведено, що зазначені ним зауваження перешкоджають визначенню вартості товару за першим методом або спростовують достовірність наданих даних, а тому ці доводи не можуть бути враховані як обґрунтування переходу до резервного методу.
Посилання апелянта на необхідність включення роялті до митної вартості є безпідставним, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач сплачує чи має сплачувати роялті виробнику або третім особам за використання торговельної марки «ARDON». Відповідно до пункту 15 Порядку № 446 та статті 58 МК України такі платежі підлягають включенню лише у разі їх фактичного існування та пов`язаності з умовами продажу товару. Доказів цьому відповідач не надав, а припущення не можуть бути підставою для коригування митної вартості.
Аргументи митниці про ігнорування судом першої інстанції висновків Верховного Суду не відповідають дійсності. Суд першої інстанції застосував загальні правові позиції Верховного Суду про пріоритетність першого методу визначення митної вартості (вартість операції) та про обов`язок митного органу доводити недостовірність поданих декларантом документів. Натомість апелянт не надав прикладів релевантних постанов Верховного Суду, які б підтверджували правомірність переходу до резервного методу за відсутності конкретних сумнівів у достовірності даних позивача.
Посилання митниці на розбіжності у транспортних документах і прайс-листі не свідчать про відсутність підтвердження митної вартості. Подані позивачем документи (контракт, інвойс, CMR, сертифікат походження, договори на перевезення, акт огляду тощо) повністю відповідають вимогам частини другої статті 53 МК України і дозволяють визначити митну вартість за першим методом. Зазначені митницею формальні неточності не впливають на зміст і достовірність ціни договору.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6  000, 00 грн, слід зазначити наступне.
Згідно з положеннями статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частиною третьою статті 134 КАС України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Ця норма закону кореспондується з частиною сьомою статті 139 КАС України, згідно з якою розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Про це саме зазначено в частині третій статті 143 КАС України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені умови представником позивача дотримані, оскільки у позовній заяві заявлено про понесення судових витрат у розмірі 9 000, 00 грн.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий самий правовий підхід застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункту 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Про таке йдеться також в іншій практиці ЄСПЛ, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01): заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2024 року між ТОВ «Інсайт +» (далі - Замовник) та адвокатським об`єднанням «Північна Фортеця» (далі - Виконавець) укладено договір № 09/01/2024-1, відповідно до умов якого Виконавець надає Замовнику юридичну допомогу (послуги), пов`язані з питань оскарження в Чернігівському окружному адміністративному суді рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 10 травня 2023 № UA 100330/2023/000041/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100330/2023/000507.
Зазначеним договором також визначено вартість юридичних послуг, яка складає 9  000, 00 грн.
Відповідно до платіжних інструкцій від 01 лютого 2024 року № 4462 та від 29 лютого 2024 року № 4740 позивачем сплачено визначену договором суму у розмірі 9  000, 00 грн.
Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України, згідно з якою для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет спору, підготовку та подання процесуальних документів (зокрема позовної заяви, додаткових пояснень), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу, у розмірі 6 000, 00 грн є справедливою та співмірною.
Таке вирішення повністю відповідає принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які були враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу згідно з вимогами частини дев`ятої статті 139 КАС України.
Доводи апеляційної скарги Київської митниці зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Штульман І.В.