ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року	Львів	Справа № 380/11168/24 пров. № А/857/27960/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                      Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
за участі секретаря судового засідання –                    Гепфель А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року (суддя – Карп`як О.О., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрог- Буд" до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Представництво "ДРОГ - БУД"  СП. З О.О про визнання протиправним рішення,-

                                                    ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрог- Буд" у травні 2024 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просило:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Львівській області №23056/13-01-07-05 від 22.05.2024;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Львівській області №23054/13-01-07-05 від 22.05.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що операції з вивезення товарів у митному режимі реекспорту звільняються від оподаткування, крім операцій з вивезення відповідно до пунктів 3 (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та 5 частини першої ст.86 МК України, що оподатковуються податком за ставкою, визначеною пп.195.1.1 п.195.1 ст. 195 ПКУ. Зазначає, що товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному КМУ, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог КМУ. Вважає, що позивач раніше включив ПДВ у податковий кредит, а зараз реалізує товар у звільненій операції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що  Товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОГ-БУД» (Місцезнаходження: Республіка Польща, м. Любоєнка, 42-209, вул. Проста, 88/90 , Реєстраційний номер у Польщі КРС: 0000178865), юридична особа за законодавством Республіки Польща діє в Україні через зареєстроване ПРЕДСТАВНИЦТВО «ДРОГ-БУД» СП. З О.О.» (місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 7, код ЄДРПОУ 26626926).
Представництво «Дрог – Буд» СП.З О.О. зареєстровано 08.11.2016 Міністерством розвитку економіки та діє на підставі Положення, є відокремленим підрозділом нерезидента та утворено відповідно до законодавства Республіки Польща та України, взято на облік в контролюючих органах 21.11.2016 за №13401, перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Львівській області.
На підставі направлень від 01.04.2024 №3162, 3163 та наказу №1414-пп від 19.03.2024, працівниками відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка Представництва «Дрог- Буд» Сп. З О.О. з питань достовірності нарахування від`ємного значення суми, яка приймає участь в бюджетному відшкодуванні ПДВ по декларації з ПДВ за січень 2024 року, за результатами якої складено акт №17318/13-01-07-05/26626926 від 18.04.2024 (далі – акт перевірки).
Як зазначено в акті перевірки, перевіркою встановлено порушення  Представництвом «Дрог – Буд» З О.О.:
- пункту 198.5. статті 198 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) на 1 910 760 гривень;
- пункту 200.1, 200.4, підпункту ,,в” пункту 200.14 статті 200 ПК України, в результаті чого підприємству відмовлено в отриманні заявленої бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку в сумі 15 079 481 грн.;
- абз.4 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу, Представництвом ,,Дрог Буд” СП. З О.О. не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну при здійсненні операцій відповідно до п.198.5 „г” ст.198 ПК України, за січень 2024 на суму 9 553 801 грн., крім цього ПДВ в сумі 1 910 760 гривень.
Перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкового зобов`язання та врахування її при розрахунку показника рядка 19 (рядок9 (колонка Б) за січень 2024 встановлено її заниження на 1910760 грн. в результаті описаного  в акті порушення. В ході проведення перевірки встановлено, що Представництвом «Дрог – Буд» СП З О.О. у січні 2024 вивезено обладнання в режимі «реекспорт» загальною фактурною вартістю 9553801 грн, яке у попередніх звітних періодах (03.2021, 05.2021, 06.2022, 02.2023, 07.2023) було ввезено в режимі «тимчасового ввезення». Згідно з даними митних декларацій було повернуто нерезиденту ТзОВ «Дрог – Буд» (Республіка Польща, позивач) його власне майно: 09.01.2024 обладнання встановл. Бордюр. Оргітаз УРМ041809; 09.01.2024 обладнання для вигинання арматури 10422; 09.01.2024 екскаватор VOLVO EC250ЕЖ з двома змінними ковшами VCEC; 25.01.2024 екскаватор навантажувач САТ 432 F2 №САТ0432FJHWP00358; 25.01.2024 розкидач для в`яжучих речовин Rabaund ETS310 U3188. В представництві «Дрог – Буд» СП. З О.О. вказане майно обліковувалось на позабалансовому рахунку обліку 023. При ввезенні підприємством формувався податковий кредит по ПДВ відповідно до вантажно – митних декларацій на тимчасовий ввіз майна нерезидента, який враховано при розрахунку показника рядка 19 за такі звітні (податкові) періоди: 03.2021, 05.2021, 06.2022, 02.2023, 07.2023.  Відтак, контролюючий орган вважає, що  Представництвом «Дрог – Буд» СП. З О.О. на порушення вимог п.198.5 ст.198 ПК України занижено податкове зобов`язання по ПДВ за січень 2024, що вплинуло на завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 декларації) на 1910760 грн. Також, на порушення абз.4 п.201.10 ст.201 ПК України, Представництвом «Дрог- Буд» СП З О.О. не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну при здійсненні операцій відповідно до п.198.5 «г» ст.198 ПК України за січень 2024 на суму 9553801 грн., крім цього ПДВ в сумі 1910760 грн.
На підставі висновків акта перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення – рішення від 22.05.2024:
-          №23056/13-01-07-05, яким «встановлено порушення пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до завищення залишку від`ємного значення (рядок 21) декларації за січень 2024 на 1 910 760 грн.
-          №23054/13-01-07-05, яким застосовано штраф 3400 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних на вищезазначену суму 1 910 760 грн.
Представництвом «Дрог – Буд» СП, ОСОБА_1 подано заперечення  на акт перевірки, однак відповідач листом від 21.05.2024 повідомив, що за результатами розгляду заперечень комісія вирішила висновки акта перевірки вважати правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а заперечення на акт перевірки залишено без задоволення.
Позивач вважаючи протиправним  вказані податкові повідомлення-рішення, звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, урегульовано  Податковим кодексом України  (ПК України).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених  пунктом  41.1  статті  41  цього  Кодексу,  та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Пунктом  61.1 статті 61 ПК України  визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту  61.2 статті 61 ПК України  податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у  статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом  62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України  податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього  Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Як вказано в акті перевірки, в ході проведення перевірки встановлено, що Представництвом «Дрог – Буд» СП З О.О. у січні 2024 вивезено обладнання в режимі «реекспорт» загальною фактурною вартістю 9553801 грн, яке у попередніх звітних періодах (03.2021, 05.2021, 06.2022, 02.2023, 07.2023) було ввезено в режимі «тимчасового ввезення». Згідно з даними митних декларацій було повернуто нерезиденту ТзОВ «Дрог – Буд» (Республіка Польща, позивач) його власне майно: 09.01.2024 обладнання встановл. Бордюр. Оргітаз УРМ041809; 09.01.2024 обладнання для вигинання арматури 10422; 09.01.2024 екскаватор VOLVO EC250ЕЖ з двома змінними ковшами VCEC; 25.01.2024 екскаватор навантажувач САТ 432 F2 №САТ0432FJHWP00358; 25.01.2024 розкидач для в`яжучих речовин Rabaund ETS310 U3188. В представництві «Дрог – Буд» СП. З О.О. вказане майно обліковувалось на позабалансовому рахунку обліку 023.
Згідно п.206.7 ст.206 ПК України, до операцій із ввезення товарів на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування або умовне часткове звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених  главою 18 Митного кодексу України:
          206.7.1. умовне повне звільнення від оподаткування застосовується до товарів та в порядку, визначених  статтею 105 Митного кодексу України;
          206.7.2. умовне часткове звільнення від оподаткування застосовується до товарів та в порядку, визначених  статтею 106 Митного кодексу України. Сплачені суми податку включаються платником до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому було сплачено податок.
Згідно ст.103 МК України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Пунктом 2,3 ст.106 МК України передбачено, що у разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний календарний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується 3 відсотки суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення. Сума митних платежів сплачується при поміщенні товарів у митний режим тимчасового ввезення та розраховується за встановлений митним органом строк дії цього митного режиму.
Згідно ч. 1 ст. 112 МКУ митний режим тимчасового ввезення завершується поміщенням обладнання у митний режим реекспорту та згідно п. 206.5 ст. 206 ПКУ [реекспорт] повернення (вивезення) такого обладнання звільнено від оподаткування ПДВ.
Згідно ст.70 МК України, з метою застосування законодавства України з питань митної справи запроваджуються такі митні режими, зокрема реекспорт та тимчасове  ввезення.
Згідно ст.103 МК України, тимчасове  ввезення  - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Згідно ст.85 МК України, реекспорт   - це митний режим, відповідно до якого товари, що були раніше ввезені на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивозяться за межі митної території України без сплати вивізного мита та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Апелянт вказує, що перевіркою встановлено, що третьою особою здійснено вивезення основних засобів (транспорту, обладнання) в режимі «реекспорту» загальною фактурною вартістю 9553801 грн. за межі митної території України із застосуванням режиму звільнення від оподаткування, передбаченого п.206.5 ст.205 ПК України.
Відтак вважає, що за такими товарами платник податку повинен нарахувати податкові зобов`язання з  ПДВ відповідно до п.198.5 ст.198  ПК України.
Згідно п.206.5 ст.206 ПК України,  операції з вивезення товарів у митному режимі реекспорту звільняються від оподаткування, крім операцій з вивезення відповідно до  пунктів 3  (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та  5  частини першої статті 86 Митного кодексу України, що оподатковуються податком за ставкою, визначеною  підпунктом 195.1.1  пункту 195.1 статті 195 цього Кодексу.
Згідно п.3,5 ч.1 ст.86 МК України, митний режим  реекспорту може бути застосований до товарів, які при ввезенні на митну територію України мали статус іноземних та:
3) були поміщені у митний режим переробки на митній території та вивозяться за межі митної території України у тому самому стані, в якому вони були ввезені на митну територію України, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування та зберігання, або у вигляді продуктів їх переробки;
5)були поміщені у митний режим імпорту і повертаються нерезиденту - стороні зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у цей режим, у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов цього договору або з інших обставин, що перешкоджають його виконанню, якщо ці товари:
а) вивозяться протягом шести місяців з дати поміщення їх у митний режим імпорту;
б) перебувають у тому самому стані, в якому вони були ввезені на митну територію України, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якої були виявлені недоліки, що спричинили  реекспорт  товарів.
Згідно п.195.1.1 п.195.1 ст.195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з: вивезення товарів за межі митної території України, зокрема у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до  пунктів 3  (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та  5  частини першої статті 86 Митного кодексу України.
Згідно п.198.2. ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 187.8. ст.187 ПК України,  датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. (щодо операцій з тимчасового ввезення).
Згідно п.198.5.ст.198 ПК України,  платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до  пункту 189.1  статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до  статті 196  цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених  підпунктом 196.1.7  пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197,  підрозділу 2  розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених  підпунктом 197.1.28  пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених  пунктом 197.11  статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених  пунктом 189.9  статті 189 цього Кодексу).
Згідно п. 201.1.ст.201 ПК України,  на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог  Закону України  "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п. 201.7. ст.201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
Згідно п. 201.10.  ст.201 ПК України,  при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Апеляційний суд погоджується, що п.198.5 ст.198 ПК України вимагає нараховувати податкові  зобов`язання з ПДВ лише за вичерпним переліком операцій, до яких не належать операції з реекспорту обладнання.
Операції з реекспорту не можна віднести до жодної з наведених у п.198.5 ст.198 ПК України  категорій операцій.
Про реекспорт не йдеться ні в ст.196, ні в ст.197 ПК України. Окрім того, згідно п.206.5 ст.206 ПК України,  операції з вивезення товарів у митному режимі реекспорту звільняються від оподаткування, який  не вказується у п.198.5 ст.198 ПК України.
Також варто погодитися з твердженням стосовно неможливості коректної застосування бази оподаткування за правилами п.198.5 ст.198 ПК України, оскільки згідно п.189.1 ст189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до  пункту 198.5  статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання. В той же час, у даній ситуації обладнання в режимі тимчасового ввезення не переходить у власність третьої особи, таке обладнання не має  ні балансової вартості, ні вартості придбання (оскільки Представництво «Дрог -0 Буд» СП. З О.О.  не придбало обладнання). Відтак,  за змістом п.198.5 ст.198 ПК України його неможливо застосувати до операцій з реекспорту тимчасово ввезеного обладнання, право власності на яке не переходило. При цьому, згідно абз.1 п.198.5 ст.198 ПК України передбачено зобов`язання нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до  пункту 189.1  статті 189 цього Кодексу за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість. Однак, в даному випадку  відсутній факт придбання товарів, необоротних активів з податком на додану вартість.
Норми п. 198.5 ст. 198 ПК України не встановлюють обов`язок платника податку нараховувати податкові зобов`язання за товарами/послугами, ввезеними на митну територію України, на безоплатній основі, оскільки відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за товарами/послугами визначається виходячи з вартості їх придбання. Норма п. 198.5 ст. 198 ПК України імперативно встановлює обов`язок платника податків нарахувати податкові зобов`язання у визначених випадках виключно за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість. За товарами, ввезеними на митну територію України, отриманими на безоплатній основі вказана правова норма таких обов`язків не передбачає. При ввезенні вищевказаного обладнання у відповідності до п. 206.5 ст. 206 ПК України застосовується звільнення від оподаткування.
Колегія суддів вказує, що з огляду на узгодженість приписів ст. 206 ПК України та ст. 86 МК України, операція по вивезенню обладнання з митної території України в режимі реекспорту є такою, яка звільняється від оподаткування та не охоплюється змістом п. 198.5 ст. 198 ПК України.
Доводи апелянта про те, що позивач раніше включив ПДВ у податковий кредит а зараз реалізував товар у звільненій операції не ґрунтуються на жодних доказах. Доказів реалізації товару який переміщувався в режимах тимчасового ввезення та реекспорту немає. Крім цього відповідач хибно посилається на "нульову" ставку ПДВ п.195.1.1.ПКУ та відповідно змішує поняття "нульової" ставки,  звільнення від оподаткування ПДВ. В даному випадку операція реекспорту обладнання не відноситься до операцій відповідно  до  пунктів 3  (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та  5  частини першої статті 86 Митного кодексу України, а відноситься до операцій п.206.5 ст.206 ПК України,  що передбачає звільнення від оподаткування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку норма п. 198.5 ст. 198 ПК України не застосовується до спірних правовідносин, тому податкове повідомлення-рішення №23056/13-01-07-05 від 22.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно висновків контролюючого органу про  порушення Представництвом ,,Дрог Буд” СП. З О.О абз.4 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну при здійсненні операцій відповідно до п.198.5 „г” ст.198 ПК України, за січень 2024 на суму 9 553 801 грн., крім цього ПДВ в сумі 1910760 гривень, суд вважає такі необґрунтованими з огляду на вищенаведені висновки суду та враховуючи наступне.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими  доводи апелянта про те, що ввезене на митну територію  України  обладнання було використано позивачем в  операціях,  що не є господарською діяльністю платника податку, а тому у перевіряємому періоді позивач на виконання  пункту 198.5  статті  198  Податкового кодексу  України  повинен був скласти не пізніше останнього дня звітного періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведені  податкові накладні  на суми податку на додану вартість, сплачені митним органам як передоплата за митне оформлення,  з  огляду на наступне.
Згідно підпункту "г"  пункту 198.5  статті  198  Податкового кодексу  України  платник податку зобов`язаний нарахувати  податкові  зобов`язання виходячи  з  бази оподаткування, визначеної відповідно  до пункту  189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/ виготовленими  з  податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених  до  1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені  до  складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в  операціях,  що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених  пунктом  189.9 статті 189 цього Кодексу).
За змістом підпункту 14.1.36  пункту  14.1 статті 14 ПК  України  господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана  з  виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.
Недотримання учасниками господарської операції вимог цивільного або господарського законодавства щодо істотних умов договору під час його укладення не має безпосереднього впливу на результати податкового обліку. Значення для податкового обліку має факт господарської операції, її дійсний зміст, фінансовий результат та економічний ефект.
Відповідно  до  підпункту 14.1.231  пункту  14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує  з  вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських  операцій  платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша  операція  може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша  операція  не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.
Апелянтом не надано суду доказів, що вищевказане обладнання призначалося для його використання або почало використовуватися в  операціях,  що не є господарською діяльністю третьої особи (Представництва), відповідних обставин також не відображено в акті перевірки.
В даному випадку відсутні підстави для застосування п. «г»  п.198.5 ст.198 ПК України до операцій з реекспорту, відтак відсутні у позивача підстави для складення  та реєстрації податкової накладної за такими операціями.

Покликання контролюючого органу в акті перевірки на положення п.201.7 ст.201 ПК України є помилковими, оскільки поставки товарів не було а мало місце повернення обладнання в режимі реекспорту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Львівській області №23054/13-01-07-05 від 22.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в справі №380/11168/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  18.11.25