ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 755/11426/22
провадження № 61-1804св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року у складі судді Аббасової Н. В. та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у складі колегії суддів Борисової О. В.,Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», про встановлення факту часткового виконання умов кредитного договору.
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів» (далі - ТОВ «Світ Фінансів»), про встановлення факту часткового виконання умов кредитного договору.
 
Позов мотивувала тим, що 22 липня 2008 року підписала кредитний договір № 66/П/82/2008-840 ID 856929 з відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», не читаючи його, так як під час підписання договору у неї дуже сильно боліла голова і тому в повному обсязі вона не розуміла свої дії і не пам`ятала що з нею трапилось.
 
Вказувала, що лише 14 січня 2022 року їй стало відомо, що згідно з висновком «Звіту про результати опитування з використанням поліграфа» від 14 січня 2022 року було чітко доведено, що вона не усвідомлювала зміст кредитного договору, коли його підписувала, працівники банку не роз`яснили умови договору.
 
Зазначала, що відповідно до висновку по звіту доведено, що вона повинна погасити (повернути) кредит не пізніше 21 липня 2028 року не фіксованою сумою, а на свій розсуд, що вона і зробила.
 
Посилалася на те, що на даний час вона сплатила 14 947,71 дол. США у рахунок погашення отриманого кредиту у розмірі 102 042,15 дол. США, а тому вважає, що вона частково (на 14,64 %) виконала умови кредитного договору.
 
Позивач просила суд встановити факт того, що вона частково (на 14,64 %) виконала умови кредитного договору від 22 липня 2008 року № 66/П/82/2008-840 ID 856929, укладеного з ВАТ «КБ «Надра».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 19 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовив.
 
Рішення місцевого суду мотивовано відсутністю правових підстав для його задоволення.
 
Київський апеляційний суд постановою від 23 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року змінив, виклав його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції в даній справі не залучив всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача (належним відповідачем у даній справі мало б бути ТОВ «Світ Фінансів»). Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2024 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Верховний Суд ухвалою від 06 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Шевченківського районного суду м. Києва.
 
11 березня 2024 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі зазначається, що належним відповідачем у даній справі є ПАТ «КБ «Надра». 
 
Скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували обставин, що мають значення для вирішення справи. 
 
Посилається також на те, що вказану судову справу слід було розглядати за правилами загального позовного провадження.
Доводи інших учасників справи
 
У лютому 2024 року ПАТ «КБ «Надра»надіслало відзив на касаційну скаргу, проте Верховний Суд ухвалою від 29 лютого 2024 року вказаний відзив повернув заявнику без розгляду.
 
У березні 2024 року ПАТ «КБ «Надра» повторнонадіслало відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Фактичні обставини справи
 
Суд встановив, що 22 липня 2008 року ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 66/П/82/2008-840 ID 856929, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 105 715,66 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,49 % річних для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Розділом 3 кредитного договору передбачено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 362,57 дол. США, який вноситься позичальником щомісячно до 10 числа поточного місяця та кінцевий термін повернення кредиту - 21 липня 2028 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
 
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
 
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави  позову.
 
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
 
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
У цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про встановлення факту часткового виконання умов кредитного договору до ПАТ «КБ «Надра».
 
04 квітня 2023 року до суду першої інстанції від ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання, в якому відповідач просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ТОВ «Світ Фінансів», вказуючи, що 29 травня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» уклали договір про відступлення прав вимоги № GL3N216952, зокрема, і за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 66/П/82/2008-840, укладеним з ОСОБА_1 .
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні  може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
Таким чином, на час звернення позивача з даним позовом до суду кредитором за вказаним кредитним договором є ТОВ «Світ Фінансів», тобто належним відповідачем у даній справі має бути ТОВ «Світ Фінансів».
 
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 11 квітня 2023 року залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача,  -ТОВ «Світ Фінансів».
 
Позивач у ході розгляду справи у суді першої інстанції не зверталася до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем - ТОВ «Світ Фінансів» або про залучення його до участі  у справі як співвідповідача.
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).
 
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що у даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача.
 
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із викладеними підставами не позбавляє права на захист порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних учасників справи.
 
Доводи скаржника про те, що дана справа мала розглядатися за правилами загального позовного провадження, є безпідставними. Відповідно до положень статей 19, 274 ЦПК України, суди мають право розглядати справи в порядку спрощеного позовного провадження, якщо характер спірних правовідносин, предмет та обсяг доказів не потребують проведення підготовчого засідання та розгляду справи за загальними правилами.
 
Суд першої інстанції, врахувавши характер спірних правовідносин, обсяг доказової бази та відсутність підстав для ускладненого процесуального розгляду, правомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому сторони не були позбавлені можливості подати докази, заявити клопотання чи скористатися іншими процесуальними правами.
 
Отже, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідає вимогам ЦПК України та не порушує прав учасників справи.
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | А. І. Грушицький                                                                          І. В. Литвиненко                                                                                        Є. В. Петров