ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 жовтня 2025 року           справа №200/2560/25 

м. Дніпро

 Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  представника позивача - Верченко Ольги Олександрівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 200/2560/25 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

                                                              У С Т А Н О В И В:       

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківські областях, Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ №130419 від 01.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до пункту 6.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. Однак вказаною нормою передбачене право, а не обов`язок. Тахокарта фіксує відомості про режим праці водія, а бланк підтвердження діяльності містить інформацію про періоди, протягом яких водій не виконував роботу з керування транспортним засобом. Проте, це застосовується лише якщо транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом, оскільки у цифровому тахографі ці дані фіксуються автоматично. У даному ж випадку транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом, що і зазначено відповідачем у Акті № АР106848 від 24.01.2025 р. Так з 25.12.2024 по 06.01.2025 року автомобіль RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 , знаходився на ремонті ходової частини на СТО ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою № 0303/1 від 03.02.2025 року та Наряд-замовленням на ремонт транспортного засобу № MRD-9305-1931190 від 25.12.2024 року. З 06.01.2025 по 16.01.2025 року автомобіль RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 , знаходився на території СТО, що підтверджує GPS трекір, та роздруківкою скріншотів за 06.01.2025-16.01.2025 року з сайту Wialon Local. Вказане підтверджує, що за період часу від 01.01.2025 - 16.01.2025 року ФОП ОСОБА_1 не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів на транспортному засобі RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 . Під час перевірки було надано старшому інспектору на перевірку тахокарти від 02.12.2024 року з пробігом 255770 км. та 16.01.2025 року з пробігом 255788 км., що засвідчує за час ремонту автівки та знаходження на СТО ФОП ОСОБА_2 транспортний засіб RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 не здійснював перевезень пасажирів чи/та вантажів. Враховуючи зазначене, позивач наголошує на протиправності спірної постанови.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 200/2560/25 у задоволенні позову – відмовлено.    
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.      
В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначено, що під час перевірки було надано старшому інспектору на перевірку тахокарти від 02.12.2024 року з пробігом 255770 км. та 16.01.2025 року з пробігом 255788 км., що засвідчує за час ремонту автівки та знаходження на СТО ФОП ОСОБА_2 транспортний засіб RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 не здійснював перевезень пасажирів чи/та вантажів.  
Так позивачем належним доказом було підтверджено тахокарти від 02.12.2024 року з пробігом 255770 км. та 16.01.2025 року з пробігом 255788 виконання вимог пункту 3.3 Інструкції № 385.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.      
Відповідно до Закону України “Про автомобільний транспорт”, Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі – Порядок № 1567), Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (далі – Порядок № 422), на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях та направлення на перевірку № НР 003177 від 24.01.2025, 28.01.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-03 “Київ_Харків-Довжанський”, 448 км.
Відповідно до пункту 3, 4 Порядку № 422 був зупинений транспортний засіб марки RENAULT MAGNUM 440, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який обладнано аналоговим тахографом. У ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_4 , проте використовується у господарській діяльності позивачем. Дана обставина підтверджується товарно-транспортною накладною № Е-0127_45 від 27.01.2025, у графі “автомобільний перевізник” якої зазначено “ФОП ОСОБА_1 ” ( НОМЕР_2 )”. 
На момент проведення перевірки було встановлено: - відсутність тахокарт за 01.01.2025-16.01.2025 або бланк підтвердження діяльності водія.
За результатами перевірки відповідачем був складений акт № АР 106848 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2025. 
За результатами розгляду акту № АР 106848 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2025 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130419 від 01.04.2025 за порушення статті 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 2 Закону України “Про автомобільний транспорт” визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України “Про транспорт”, “Про дорожній рух”, чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень. 
Відповідно до статті 2 Закону України “Про транспорт” нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту. 
Відповідно до статті 18 Закону України “Про автомобільний транспорт”: з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. 
Статтею 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є – посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України. Перелік документів наведений у статті 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” не є вичерпним.
Відповідно до приписів 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340, тахограф – це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв. 
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі – Інструкція № 385). Згідно з визначенням, наведеним в Інструкції № 385 тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР. 
Відповідно до пункту 3.3 вищезазначеної Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. 
Згідно з пунктом 3.5 Інструкції № 385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії. 
У відповідності до пункту 3.6. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа. 
Враховуючи, що транспортний засіб позивача обладнаний аналоговим тахографом, позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен використовувати, змінювати та заповнювати тахокарти та їх належне зберігання. 
Згідно з приписами пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. 
Відповідно до пункту 6.4. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. 
Отже, водії повинні зберігати записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (такими записами є тахокарта за відповідний день). У разі відсутності тахокарти за відповідний день, доказом не здійснення діяльності водія може слугувати лише бланк підтвердження діяльності.
Позивачем зазначає, що транспортний засіб перебував на ремонті з 25.12.2024 до 06.01.2025 та з 06.01.2025 до 16.01.2025 знаходився на території СТО. З 06.01.2025 по 16.01.2025 року автомобіль RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 , знаходився на території СТО, що підтверджує GPS трекер, та роздруківка скріншотів за 06.01.2025-16.01.2025 року з сайту Wialon Local. Як наголошує позивач, вказане підтверджує, що за період часу від 01.01.2025-16.01.2025 року ФОП ОСОБА_1 не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів на транспортному засобі RENAULT MAGNUM 440 н/з НОМЕР_1 .
З цього приводу, судом першої інстанції зазначено, що наведені докази не є належними доказами та до уваги судом не приймаються, оскільки факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише бланком підтвердження діяльності. 
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Укртрансбезпека (її структурні підрозділи) не перевіряють «роботу» транспортного засобу (те, що наводить апелянт-показники одометра тощо), а перевіряють робочий час і час відпочинку водіїв, який на час ремонту, технічної несправності тощо може виконувати роботу на іншому транспортному засобі.
Наведене у своїй сукупності свідчить про законність застосування до позивача постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130419 від 01.04.2025.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу представника позивача - Верченко Ольги Олександрівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 200/2560/25 - залишити без задоволення.                                     
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 200/2560/25 - залишити без змін.                                                      
Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                  А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                І.В. Геращенко