ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 р. 	Справа № 480/7761/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2024, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 01.07.24  по справі № 480/7761/23
за позовом               Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор"  
до               Головного управління ДПС у Сумській області                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор" (далі -позивач, ТОВ "Дубов`язівський елеватор") звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДПС в Сумській області, апелянт), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 червня 2023 №423318280703 в частині донарахування ПДВ у розмірі 46 461,01 грн., за рахунок не здійснення нарахування податкових зобов`язань на суму встановлених понаднормових втрат олії.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області  від 22 червня 2023р. №423318280703 в частині донарахування ТОВ "Дубов`язівський елеватор"  ПДВ у розмірі 46 461,01 грн., за рахунок не здійснення нарахування податкових зобов`язань на суму встановлених понаднормових втрат олії.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області  на користь ТОВ "Дубов`язівський елеватор"  витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що предметом розгляду цієї справи є податкове повідомлення-рішення №423318280703 від 22.06.2023 в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 46461.01 грн. За твердженнями відповідача, ТОВ «Дубов`язівський елеватор» в порушення вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не здійснено нарахування податкових зобов`язань на суму встановлених понаднормових втрат олії при перекачуванні з ємності в ємність, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 46 461,01 грн. Податковий орган стверджує, що списані втрати у розмірі 3700 кг. є більшими, ніж ті, що передбачені постановою Держснабу СРСР від 23.08.85 р. № 92. Так, вказаною постановою встановлено норми природного убутку сировини і продуктів масложирової промисловості (олії, тваринних жирів, саломасу, жирних кислот) при зберіганні в металевих нових баках або попередньо зачищених і пропарених баках. Згідно з ними, норма природного убутку олії становить 0,014% до ваги нетто залитих на зберігання сировини і продукції. Проте, зазначена постанова містить є застереження: природний убуток застосовується на первісно залитий обсяг у новий металевий бак або в попередньо зачищений і пропарений бак; зачищення і пропарювання бака мають бути оформлені відповідним актом.
Відповідно до положень ч. 1 ст.308, п. 3 ч. 1 ст.311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
ТОВ «Дубов`язівський елеватор» зареєстровано 30.03.2007 (номер запису: 16131020000000393) в якості суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи, яке перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.
Видами господарської діяльності ТОВ «Дубов`язівський елеватор», зокрема, але не виключно, є: 52.10 Складське господарство (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання;49.20 Вантажний залізничний транспорт; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 71.20 Технічні випробування та дослідження; Виробництво олії та тваринних жирів.
Головним управлінням ДПС у Сумській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Дубов`язівський елеватор» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023р. від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування з бюджету та складено акт перевірки від 18.05.2023р. №3397/18-28-07-03-07/34072570/150.
Зі змісту висновків акту перевірки, вбачається, що в порушення п. 185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п. 200.1 пп. «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України, ТОВ «Дубов`язівський елеватор»:
-завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 8 708 029 грн. ( ряд. 21 декларація за лютий 2023р.);
-занижено на 13 049 476 грн. за рахунок не підтвердження суми бюджетного відшкодування (ряд. 21 декларація за лютий 2023р.)
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням від 22 червня 2023 №423318280703 в частині донарахування ПДВ у розмірі 46 461,01 грн., за рахунок не здійснення нарахування податкових зобов`язань на суму встановлених понаднормових втрат олії, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 22 червня 2023 №423318280703 в частині донарахування ПДВ у розмірі 46 461,01 грн, оскільки враховуючи передбачені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 максимально допустимі втрати, що становлять 0,5% та беручи до уваги об`єми завантаженої та вивантаженої позивачем олії згідно ЖД накладних, списання олії відбувалося в межах допустимих норм 3700 кг. (1 171 900-1 168 200) або 0,32 % від завантаженої олії (3700/1 171 900*100), що спростовує висновки податкового органу про понаднормові втрати олії при перекачуванні з ємності в ємність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.
Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пунктом 44.1 статті ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту198.3статті198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1статті193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/ послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 198.5 статті198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбаченихпунктом189.9статті189цьогоКодексу).
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього обов`язку визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість за основною ставкою згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті198 ПК України виходячи з бази оподаткування, обчисленої відповідно до пункту 189.1статті 189 ПК України. У свою чергу, у разі використання таких активів безпосередньо в господарській діяльності платника податку такий обов`язок в останнього не виникає.
Відповідно до вимог пункту198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом201.11 статті 201цьогоКодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК  України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до пункту201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Аналіз наведених норм свідчить, що у випадку використання платником податків товарів, які не використовуються у його власній господарській діяльності, такий платник має визначити податкові зобов`язання на такий товар та подати відповідну податкову накладну.
Відповідно до підпункту 14.1.231пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.
Поняття економічного ефекту в нормах ПК України не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.
При цьому не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2019 року у справі №0940/2484/18.
Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «Дубов`язівський елеватор» (Продавець) та AGROPROSPERIS TRAID 2 LIMITED (Покупець) було укладено контракт від 06 вересня 2021р. №DE/APT2/SFO/21 на поставку олії соняшникової.
Додатковою угодою №1/OLIR від 20 грудня 2021р. до контракту від 06 вересня 2021р. №DE/APT2/SFO/21 сторони визначили, що поставка олії здійснюється продавцем у період з 11 січня 2022р. по 18 січня 2022р. на умовах DAP: портовий термінал у Одеській області.
Оскільки ТОВ «Дубов`язівський елеватор» не має виробничих потужностей на перевезення олії, між ТОВ «Дубов`язівський елеватор» (Замовник) та «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» (Виконавець) укладено Договір №01/09/2021 від 01.09.2021р. на транспортно-експедиційне обслуговування.
У відповідності до п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець від свого імені та за рахунок Замовника бере на себе зобов`язання організувати транспортно- експедиційне обслуговування з перевезення вантажу.
Так, перевіркою встановлено, що у січні 2022 року ТОВ «Дубов`язівський елеватор» здійснив переміщення олії соняшникової з елеватору - відправлення Вінницький ОЖК, відправник - ТОВ «ДІ ЕНД ЕВОЛЮШН» на ПАТ «ЮЖК» зі станцією призначення Чорноморськ-Порт.
До перевірки надано 3 ж/д цакладні на транспортування олії соняшникової високоолеїнової (купаж) в загальній вазі 1171900 кг.
Зі змісту наведених ЖД накладних, вбачається, що вага завантаженої олії у ЖД вагони становила 1 171 900 кг, а вага розвантаженої олії у місці призначення становила 1 168 200 кг.
Згідно зведеного реєстру до АВР №122 від 31.01.2022 року (заявки №13973), при розвантаженні (тобто при перекачуванні з ємності в ємність) встановлено відхилення в кількості 3700 кг від ваги, що була завантажена.
Актом від 31.08.2022 року № 68 ТОВ «Дубов`язівський елеватор» проводить списання олії соняшникової (2021; NEPF) в кількості 3700 кг по ціні 64,84 грн. на суму 239 903,52 грн. Причиною списання зазначена вагова різниця. Списання відображено проводкою Дт 947 «Нестачі і втрати від псування цінностей» / Кт 26 «Готова продукція».
При цьому, до перевірки не надано акт втрат олії, що виникли під час її перевезення. Наданий до перевірки Акт складено при перевантаженні олії з цистерн до олійного терміналу.
Тобто, на 3700 кг. (1 171 900-1 168 200) було менше вивантажено, ніж фактично завантажено, що ставить 0,32 % від завантаженої олії (3700/1 171 900*100). Це означає, що при транспортуванні ЖД вагонами, частина олії у кількості 3700 кг була втрачена або в межах 0,5 % від загальної завантаженої кількості 1 171 900 кг.
Втім, податковий орган стверджує, що списані втрати у розмірі 3700 кг. є більшими, ніж ті, що передбачені постановою Держснабу СРСР від 23.08.85 р. № 92 (сторінка 91 акту).
Висновки відповідача базуються на положеннях постанови Держснабу СРСР від 23.08.85 року № 92 (чинна), якою встановлено Норми природного убутку сировини і продуктів масложирової промисловості (олії, тваринних жирів, саломасу, жирних кислот) при зберіганні в металевих нових баках або попередньо зачищених і пропарених баках. Згідно з ними, норма природного убутку олії становить 0,014% до ваги нетто залитих на зберігання сировини і продукції. Проте, зазначена постанова містить є застереження: природний убуток застосовується на первісно залитий обсяг у новий металевий бак або в попередньо зачищений і пропарений бак; зачищення і пропарювання бака мають бути оформлені відповідним актом.
Також, Нормами природного убутку сировини і продуктів масложирової промисловості (олії, тваринних жирів, саломасу, жирних кислот) при перекачуванні з ємності в ємність (додаток до тієї ж постанови) встановлено норматив втрат таким, що дорівнює 0,01 % ваги нетто.
Отже, згідно висновків податкового органу, кількість природного убутку олії має становити у вазі 117,19кг (1171900 кг * 0,01% =117,19 кг).
Різниця ваги між втратами в кількості 3700 кг та природнім убутком (117,19 кг) є понаднормовими втратами.
При їх списанні у платника податків виникає обов`язок нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, а саме:
Понаднормові втрати: 3700 кг - 117,19 кг = 3582,81 кг.
Вартість понаднормових втрат: 239 903,52 грн. / 3700 кг * 3582,81 кг = 232 305,06 грн.
Визначення податкового зобов`язання по ПДВ: 232 305,06 грн. * 20 % = 46 461,01 грн.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що наводячи такі висновки, ДПС не враховано, що втрати відбулись при переміщенні олії ЖД вагонами, відповідно потрібно застосовувати норми, які встановлені згідно із Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом "Правила видач вантажів", затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.
Відповідно до пункту 27 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом «Правила видачі вантажів», ТОВ «Дубов`язівський елеватор» обрано норму природного убутку 0,5% маси всіх інших вантажів.
Однак, на переконання відповідача, норми втрат на які посилається позивач, визначені пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, є загальними нормами, стосуються знеособлених товарів. Натомість, норми втрат, зазначені у постанові Держснабу СРСР від 23.08.85 року №92, є нормами спеціальної дії і стосуються саме олії, тваринних жирів, саломасу, жирних кислот.
З приводу вказаного колегія суддів зазначає, що згідно з п. 27 «Правил видачі вантажів» вбачається, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить: 0,5 % маси всіх інших вантажів.
За таких обставин, в процесі здійснення господарської діяльності із реалізації олії та на експорт, природні втрати при перевезенні не повинні перевищувати 0,5%.
Враховуючи передбачені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 максимально допустимі втрати, що становлять 0,5% та беручи до уваги об`єми завантаженої та вивантаженої олії згідно ЖД накладних, можна побачити, що списання олії відбувалося в межах допустимих норм 3700 кг. (1 171 900-1 168 200) або 0,32 % від завантаженої олії (3700/1 171 900*100), що відповідно спростовує висновки податкового органу викладені на сторінці 91 акту перевірки про списання ТОВ «Дубов`язівський елеватор» понаднормових втрат при переміщенні олії ЖД вагонами.
Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 02.07.2020  у справі №560/711/19 та 08.11.2022 у справі №560/742/19.
Зокрема, судами зроблено висновки, що втрати товарів у процесі зберігання, транспортування та навантаження, є об`єктивно існуючими природними та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами прямого контролю та впливу підприємства і є невід`ємною частиною звичайного технологічного процесу.
При цьому втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Втому числі Верховним Судом у судовому рішенні по справі №560/711/19 зауважено, що чинне законодавство не виключає право на списання втраченого у межах норм товару на підставі довідок в тому числі осіб, за допомогою яких відбувалась процедура експорту товару, а саме портових елеваторів.
За таких обставин на думку Верховного Суду, висновки контролюючого органу про те, що втрати зернових культур, які виникли при прийманні, розміщенні і зберіганні зернових культур під час навантаження на судна, що знаходились на терміналах та реалізовані на експорт, свідчать про те, що вони використані не в межах господарської діяльності, є такими, що не підтверджені у передбачений процесуальним законодавством спосіб.
Зваживши ці обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, висновки відповідача про порушення позивачем вимог підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України є безпідставними.
З урахуванням викладених обставин, норм чинного податкового законодавства та вищезазначених висновків Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно не віднесено до бази оподаткування загальну вартість списаної ним 3700 кг олії, оскільки списання олії відбувалося в межах допустимих норм,  передбачених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 червня 2023 №423318280703 в частині донарахування ПДВ у розмірі 46 461,01 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно дост. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС Україниза наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зістаттею 316 КАС Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року  по справі № 480/7761/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк