ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 759/10635/23
провадження № 61-639св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Луганської обласної прокуратури на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у складі судді Твердохліб Ю. О. та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури.
 
Позовна заява  ОСОБА_1 мотивована тим, щоз 20 березня 2015 року він працює на посаді першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі - УДМС України в Луганській області).
 
29 лютого 2016 року слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Луганській області (далі - УСБУ в Луганській області) було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22016130000000057 за частиною першою статті 258-3 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за фактом сприяння діяльності терористичної організації «ЛНР» громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
 
16 березня 2016 року в межах досудового розслідування даного кримінального провадження оперативним співробітником ОВС ГВ БКОЗ УСБУ в Луганській області ОСОБА_4 відносно  ОСОБА_1 (за участю фігуранта вищезазначеного кримінального провадження - ОСОБА_2 ) були проведені негласні слідчі (розшукові) дії: контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту та аудіо-, відео- контроль особи (далі - НСРД) за частиною першою статті 258-3, частиною третьою статті 368 КК України.
 
Також слідчим СВ УСБУ в Луганській області без ухвали суду було проведено огляд місця події, а фактично обшук приміщення УДМС у Луганській області за адресою: АДРЕСА_1 , де працював позивач, та житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкав він та його сім`я. Ухвали про дозвіл проведення обшуку були винесені слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області лише 17 березня 2016 року, тобто на наступний день.
 
В ході обшуку службового приміщення, позивач був фактично затриманий слідчим СВ УСБУ в Луганській області в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), як підозрюваний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 258-3, частиною третьою статті 368 КК України.
 
Також 16 березня 2016 року о 22 год. 16 хв. СВ УСБУ в Луганській області на підставі сфабрикованих результатів проведених слідчих (розшукових) дій до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) були внесені відомості за № 22016130000000074 із правовою кваліфікацією за частиною третьою статті 368 КК України та розпочато досудове розслідування.
 
16 березня 2016 року постановою прокурора ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258-3 КК України, та кримінального провадження № 22016130000000074 від 16 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, були безпідставно об`єднані в одне провадження під № 22016130000000057.
 
17 березня 2016 року слідчим за погодженням з прокурором, в межах об`єднаного кримінального провадження № 22016130000000057  ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
 
18 березня 2016 року ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області щодо  ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначено альтернативний захід - заставу у розмірі 82 680 грн, які в цей же день були внесені на депозитний рахунок суду його мамою, а він - звільнений з-під варти.
 
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 квітня 2016 року у справі № 428/3516/16-к  ОСОБА_1 був відсторонений від посади першого заступника начальника УДМС України у Луганської області на строк 2 місяці, який неодноразово продовжувався. Крім того, 05 квітня 2016 року ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області на його майно був накладений арешт.
 
20 квітня 2016 року слідчим за погодженням з прокурором було підготовлено клопотання про зміну обраного  ОСОБА_1 запобіжного заходу із застави на тримання під вартою.
 
25 квітня 2016 року ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області у задоволенні клопотання про зміну обраного  ОСОБА_1 запобіжного заходу відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю.
 
06 травня 2016 року постановою старшого слідчого СВ УСБУ в Луганській області ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого частиною першою статті 258-3 КК України.
 
11 травня 2016 року  ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за частиною третьою статті 368 КК України та про завершення досудового розслідування.
 
11 травня 2016 року прокурором Прокуратури Луганської області Бусовим Д. М. відносно  ОСОБА_1 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року з правовою кваліфікацією за частиною третьою статті 368 КК України.
 
12 липня 2016 року даний обвинувальний акт надійшов до Старобільського районного суду Луганської області, розгляд якого продовжувався до 29 грудня 2020 року.
 
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, отримав неправомірну вигоду в сумі 3 300 грн за оформлення паспортів в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи, з використанням наданого йому службового становища, тобто вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 368 КК України.
 
З метою захисту від несправедливого обвинувачення позивач звертався з чисельними скаргами на дії органу досудового розслідування та прокурора з наданням відповідних доказів.
 
29 грудня 2020 року, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором прийнято постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні за № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року. Відмова прокурора обумовлена тим, що в ході судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення вчинення ним кримінального правопорушення і вичерпані можливості їх отримання.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року кримінальне провадження щодо обвинувачення  ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, закрито.
 
Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури, які поєднані із затриманням його за підозрою і незаконним кримінальним переслідуванням у вчиненні особливо тяжкого злочину та із безпідставно висунутим звинуваченням в одержанні неправомірної вигоди, який є тяжким злочином, в період з 16 березня 2016 року по 29 грудня 2020 року позивач незаконно перебував під слідством і судом, що в загальному становить 57 місяців 12 днів.
 
За час незаконного перебування під слідством і судом він зазнав істотної моральної шкоди у вигляді душевних страждань, викликаних протиправною поведінкою щодо нього самого та членів його сім`ї і перебуванням у стані безперервного нервового стресу через невизначеність його долі, що підсилювався розумінням своєї невинуватості, погіршенням стану здоров`я, приниженням честі та гідності, а також ділової репутації в статусі державного службовця.
 
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 3 000 000 грн компенсації моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 900 000 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Вирішено судові витрати віднести за рахунок держави Україна.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, є незаконним переслідуванням, що є підставою для відшкодування завданої цими діями позивачу моральної шкоди, розмір відшкодування якої повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
 
Оскільки ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року, якою закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, набрала законної сили 06 січня 2021 року, то період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом з 16 березня 2016 року до 06 січня 2021 року становить 57 місяців 19 днів.
 
Стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон, норми якого на час вирішення справи не змінювалися.
 
Навівши розрахунок, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що законодавчо визначений мінімальний розмір відшкодування  моральної шкоди складає 461 067 грн, однак виходив з того, що визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.
 
Перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, він постійно перебував у стресовому стані, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях.
 
Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, йому спричинено значну моральну шкоду, яка виражається у фізичних стражданнях, яких позивач зазнав від ушкодження здоров`я в результаті загострення та набуття хвороб. Крім того, моральної шкоди зазнали члени родини позивача, зокрема дружина.
 
Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача, членів його сім`ї та негативні наслідки, які для нього та його сім`ї настали у зв`язку із порушенням прав позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 900 000 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
15 січня 2025 року Луганська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 521/8508/18, від 01 листопада 2023 року у справі № 639/9183/19, від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21, від 04 вересня 2024 року у справі № 759/6751/22
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Святошинського районного суду міста Києва.
 
20 лютого 2025 року справа № 759/10635/23 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга Луганської обласної прокуратури мотивована тим, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. 
 
Разом із тим, суди попередніх інстанцій стягнули на користь позивача відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж визначено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», належним чином не обґрунтували збільшення розміру моральної шкоди до 900 000 грн та не навели розрахунку.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 20 березня 2015 року та на час розгляду справи судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника начальника УДМС України в Луганській області.
 
З постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань та визначення підслідності від 16 березня 2016 року судами встановлено, що СВ УСБУ в Луганській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258-3 КК України.
 
16 березня 2016 року СВ УСБУ в Луганській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22016130000000074 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, за фактом отримання заступником начальника УДМС України в Луганській областіЦерковним О. В. неправомірної вигоди у грошовому вигляді за оформлення, з використанням свого службового становища, паспортних документів громадян України, в порушення вимог діючого законодавства України.
 
Матеріали кримінальних проваджень № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року та № 22016130000000074 від 16 березня 2016 року об`єднано в одне провадження за № 22016130000000057.
 
У зв`язку із здійсненням досудового слідства у кримінальному провадженні № 22016130000000057 слідчим УСБУ в Луганській області 16 березня 2016 року о 19 год. 59 хв. проведено огляд місця події - житлового приміщення за адресою:  АДРЕСА_2 .
 
16 березня 2016 року о 22 год. 20 хв. старшим слідчим СВ УСБУ в Луганській області Яковенком В. О. в приміщенні Сєвєродонецького МВ УСБУ в Луганській області, в рамках кримінального провадження № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року, було затримано підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_1 , про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.  
 
17 березня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
 
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2016 року задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 . Того ж дня ОСОБА_1 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.
 
05 квітня 2016 року ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Сєвєродонецькогоміського суду Луганськоїобласті від 05 квітня 2016 року у справі № 428/3516/16-к клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Луганській області ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , задоволено. Відсторонено підозрюваного ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМС України в Луганській області на строк 2 місяці з дати постановлення ухвали до 05 червня 2016 року.  
 
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Луганській області ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , про заміну раніше застосованого запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 22016130000000057.
 
06 травня 2016 року старшим слідчим СВ УСБУ в Луганській області Яковенком В. О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 258-3 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
 
11 травня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за частиною третьою статті 368 КК України.
 
Також 11 травня 2016 року затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 та скеровано до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду по суті.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 15 вересня 2016 року у справі № 428/5920/16-к відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року у справі № 428/5920/16-к відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 30 січня 2017 року у справі № 428/5920/16-к відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 24 березня 2017 року у справі № 428/5920/16-к продовжено строк відсторонення обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці з дня винесення ухвали.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 25 травня 2017 року у справі № 428/5920/16-к відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2017 року у справі № 428/5920/16-к продовжено строк відсторонення обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.
 
29 грудня 2020 року, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Луганської обласної прокуратури прийнято постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні за № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року у справі № 428/5920/16-к кримінальне провадження № 22016130000000057 від 29 лютого 2016 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_1 , скасовано. Повернуто застоводавцю ОСОБА_7 заставу в розмірі 82 680 грн, внесену нею за ОСОБА_1 на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в Луганській області. Скасовано арешти на грошові кошти та майно ОСОБА_1 .
 
Отже, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 57 місяців 19 днів, з 16 березня 2016 року до 06 січня 2021 року.
 
На підтвердження обсягу шкоди, завданої внаслідок перебування під слідством та судом та  погіршення внаслідок цього стану здоров`я, позивачем надано:
-    епікриз № 799 лікаря Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про те, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в денному стаціонарі з 22 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року за направленням лікаря зі скаргами на головний біль, пов`язаний з підвищеним артеріальним тиском, нудоту, слабкість, безсоння, оніміння пальців рук, блювоту, прискорене серцебиття тощо. Погіршення самопочуття пов`язує зі стресовою ситуацією;
-    листок непрацездатності з 22 лютого 2016 року по 01 квітня 2016 року;
-    виписку з амбулаторної карти ОСОБА_1 , згідно якої останній звернувся 03 липня 2017 року зі скаргами на ураження нігтів та шкіри протягом року. Діагноз: поширений псоріаз, прогресивна стадія;
-    виписку з амбулаторної карти ОСОБА_1 , згідно якої останній знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: поширений псоріаз. Поступив 11 жовтня 2018 року зі скаргами на ураження шкіри, свербіж, загострення біля двох тижнів. Об`єктивно: шкіряний процес поширений на шкірі, волос. частині голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівках тощо;
-    довідку лікаря Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про те, що ОСОБА_1 проходить амбулаторне лікування у лікаря-психіатра з приводу розладу адаптації, змішана тривожно-депресивна реакція. Стан погіршився в 2016 році після психотравмуючої події (кримінальне переслідування та судові справи). Було призначене лікування. Стан з покращенням, потребує подальшого прийому лікарських засобів та амбулаторного спостереження;
-    епікриз № 485 лікаря Комунального некомерційного підприємства «Севєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про те, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 23 до 31 березня 2021 року за направленням сімейного лікаря зі скаргами на загальну слабкість, головний біль, запаморочення, підвищення АТ до 160/100, порушення сну, тривогу. Погіршення самопочуття пов`язує з судовими справами, які були розпочаті у 2016 році.
 
Стресова ситуація під час обшуку житла 16 березня 2016 року, а також інформація про затримання, перебування під вартою ОСОБА_1 негативним чином вплинула також на стан здоров`я його дружини та дітей, як наслідок, дружина ОСОБА_8 23 березня 2016 року потрапила у лікарню з діагнозом: вагітність малого строку, позалікарняний аборт, що почався, позивачем надано виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 1133 від 26 березня 2016 року. Останній зазначив, що сильний стрес та емоційне напруження призвели до викидня. В результаті втрати дитини він відчув сильні душевні страждання.
 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач безпідставно перебував під слідством органів досудового слідства, прокуратури і суду, у результаті незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду зазнав моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції зазначив, що врахував обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством  та судом, й, виходячи із засад розумності і справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 900 000 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди (8 000 грн), та конкретних обставин справи.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга Луганської обласної прокуратури підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в повній мірі не відповідають.
 
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
 
Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.
 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
 
У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
 
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
 
У статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.
 
Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та майнової шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним.
 
Згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
 
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 
Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
З урахуванням наведеного, встановивши, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, в цій справі суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
 
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
 
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 7 100 грн, з 01 квітня - 8 000 грн.
 
Відтак, на момент вирішення спору, в основу розрахунку моральної шкоди мало бути покладено розмір мінімальної заробітної плати на 2024 рік в розмірі 8 000 грн.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, поклав в основу розрахунку мінімального розміру відшкодування моральної шкоди період перебування позивача під слідством і судом з 16 березня 2016 року по 06 січня 2021 року, тобто протягом 57 місяців 19 днів,та виходив з того, що такий мінімальний розмір відшкодування складає 461 067 грн.
 
Однак, обґрунтовуючи позов в цій справі, ОСОБА_1 посилався на те, що незаконно перебував під слідством і судом з 16 березня 2016 року по 29 грудня 2020 року, тобто 57 місяців 12 днів, тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, визначений законодавством за вказаний період складає 459 096,77 грн (8 000 грн х 57 місяців + 8 000 грн : 31 день х 12 днів).
 
Суди попередніх інстанцій загалом правильно вказували на те, що перебування позивача під слідством і судом негативно вплинуло на його психологічний стан. Однак висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачу заподіяно значну моральну шкоду, яка виражається у фізичних стражданнях, яких він зазнав від ушкодження здоров`я в результаті загострення та набуття хвороб переважно ґрунтуються на поясненнях самого позивача без фактичного підтвердження вказаних обставин належними доказами і не свідчать про наявність підстав для збільшення майже вдвічі розміру відшкодування моральної шкоди порівняно з мінімальним. Крім того, посилання судів попередніх інстанцій на те, що моральної шкоди зазнали члени родини позивача, зокрема дружина, є необґрунтованим, оскільки вказані особи не заявляли позовних вимог в цій справі.
 
Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що суди передніх інстанцій без належного обґрунтування та без належних і достовірних доказів визначили розмір відшкодування моральної шкоди - 900 000 грн.
 
Верховний Суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантований спеціальним законом, має бути не більш, аніж достатнім для покриття немайнових втрат особи, і не має призводити до її безпідставного збагачення.
 
Керуючись принципами виваженості, розумності, справедливості та співмірності, беручи до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення немайнових втрат потерпілої особи і не повинен призводити до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави, Верховний Суд за обставин цієї справи (характер кримінального обвинувачення, строк перебування під слідством і судом, затримання та застосування запобіжних заходів до позивача, відсторонення від роботи, тривалість перебування під слідством і судом) дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави Україна на користь позивача, слід визначити у розмірі 500 000 грн.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій повно, але неправильно застосовано приписи статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у сукупності з статтею 23 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, і зменшення цієї суми з 900 000 грн до 500 000 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Луганської обласної прокуратури задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 900 000 грн до 500 000 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
О. В. Ступак
 
В. В. Шипович