ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
24 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/25917/22
провадження № 61-11319св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Лідовець Р. А., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі АТ «НАЕК «Енергоатом») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
2.            Позов обґрунтовано тим, що він працював у відповідача з липня 2020 року, остання посада, яку він обіймав, - директор з фінансів та бюджетування, тимчасово виконуючий обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».
3.            Наказом відповідача від 23 березня 2022 року за № 294-к його було звільнено з роботи із займаної посади з 24 березня 2022 року на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
4.            На думку позивача, вказаний наказ є незаконним, оскільки він був прийнятий з порушенням норм чинного трудового законодавства, тому що відповідачем не було враховано, що він не є суб`єктом - працівником, якого можна звільнити з роботи з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України; ним не були порушені трудові обов`язки як директором з фінансів та бюджетування, так і тимчасово виконуючого обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». 
5.            При цьому оспорюваний наказ відповідача взагалі не містить конкретні посилання на факти порушення ним трудової дисципліни.
6.            Крім того, незаконне звільнення з роботи спричинило йому додатково моральні страждання, у зв`язку з чим він оцінює заподіяну йому відповідачем як роботодавцем моральну шкоду в розмірі 90 000 грн.
7.            Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.
8.            Враховуючи викладене просив суд:
визнати причини пропуску строку звернення до суду із позовною заявою поважними, поновити позивачу строк на звернення до суду із даним позовом;
визнати незаконним і скасувати наказ відповідача від 23 березня 2022 року за № 294-к про звільнення ОСОБА_1 директора з фінансів та бюджетування, тимчасово виконуючого обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України;
поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді директора з фінансів та бюджетування ДП «НАЕК «Енергоатом»;
стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 березня 2022 року по дату ухвалення рішення у даній справі;
стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 90 000 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
9.            Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у складі судді Волошина В. О. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
10.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що внаслідок невиконання позивачем положень наказу відповідача за № 205-к від 16 лютого 2022 року, а також враховуючи посаду, на яку було призначено позивача, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі положень пункту 1 частини першої статті  41 КЗпП України відбулося з дотриманням положень трудового законодавства, наявні всі обов`язкові умови звільнення позивача з роботи на підставі зазначеної норми закону.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
11.         Постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано, позов задоволено частково.
12.         Визнано незаконним і скасовано наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 23  березня 2022 року № 294-к про звільнення ОСОБА_1 .
13.         Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора з фінансів та бюджетування ДП «НАЕК «Енергоатом».
14.         Стягнено з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 березня 2022 року до 03 липня 2024 року у розмірі 4 380 491,15 грн без врахування податків та інших обов`язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
15.         В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
16.         Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не встановив обставини, що мають значення для вирішення даного спору, а саме в чому полягає одноразове грубе порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 і чи належить посада позивача до таких, із якої може бути звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
17.         Отже, апеляційний суд, вирішуючи питання про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які підпадають під дію зазначеного пункту, акцентував увагу на тому, що позивач прийнятий на посаду директора з фінансів та бюджетування і лише тимчасово на нього були покладені обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» за його згодою, після чого він був відряджений до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» м. Вараш з 21  лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року, а, відтак, в розумінні пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України ОСОБА_1 не є керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).
18.         Вивільняючи позивача з посади директора з фінансів та бюджетування  ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідач посилався на допущені позивачем порушення як виконуючого обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС», тобто допущені на посаді, на яку він не був призначений. При цьому позивач, перебуваючи на посаді директора з фінансів та бюджетування ДП «НАЕК «Енергоатом», жодних порушень трудової дисципліни не допускав і такі не були підставою до його звільнення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
19.         У серпні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «НАЕК «Енергоатом».
20.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
21.         Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2024 року № 1155/0/226-24 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві.
22.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
23.         У касаційній скарзі АТ «НАЕК «Енергоатом», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
24.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04 грудня 1981 року № 1145 та пункту 1 Інструкції про порядок і умови суміщення професій (посад), затвердженої постановою Держкомпраці СРСР, Мінфіну СРСР і ВЦРПС від 14 травня 1982 року № 53-ВЛ (Інструкції № 53) у взаємозв`язку з пунктом 1 статті 41 КЗпП України щодо можливості звільнення особи, яка тимчасово займає за сумісництвом одну з перелічених у пункті 1 статті 41 КЗпП посад (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
25.         Касаційна скарга мотивована тим, що з 21 лютого 2022 року згідно з наказом від 16 лютого 2022 року № 205-к «Про тимчасове виконання обов`язків» на позивача як директора з фінансів та бюджетування за його згодою було покладено тимчасове виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (ВП РАЕС) та відряджено до ВП РАЕС.
26.         Факт покладення на позивача тимчасового виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС передбачав постійне знаходження позивача на робочому місці у м. Вараш з 21 лютого 2022 року, що закріплено у змісті наказу № 205-к.
27.         Разом із тим, 24 лютого 2022 року позивач, не повідомивши президента ДП «НАЕК «Енергоатом», самовільно залишив ВП РАЕС, на зв`язок не виходив.
28.         Заявник вказує, що лише 18 березня 2022 року відповів на телефонний зв`язок та повідомив, що знаходиться у Львівській області, тобто у місці, яке жодним чином не пов`язане з виконанням ним своїх трудових обов`язків.
29.         Заявник вважає, що позивач не виконав наказ від 16 лютого 2022 року № 205-к «Про тимчасове виконання обов`язків», вимоги посадової інструкції директора з фінансів та бюджетування, посадової інструкції заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС, правил внутрішнього трудового розпорядку, а також пункт 2.2 Кодексу корпоративної етики ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо дисциплінованості й відповідальності за виконання покладених завдань.
30.         Внаслідок залишення робочого місця позивач залишив без керівництва доручену йому відповідальну ділянку роботи, чим спричинив дестабілізацію роботи фінансово-економічної служби стратегічного підприємства, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, не повідомив керівництво про свої наміри та місцезнаходження.
31.         У зв`язку із цим позивача, директора з фінансів та бюджетування, тимчасово виконуючого обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС наказом від 23 березня 2022 року № 294-к звільнено з роботи 24 березня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України).
32.         Заявник вказує, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про порушення трудового законодавства під час вивільнення, оскільки судом не було враховано, що у даному випадку мало місце суміщення професій (посад), що вказує на те, що позивач виконував обов`язки як за основною посадою, так і за посадою заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕК» ДП «НАЕК «Енергоатом», з якої і був звільнений.
33.         Зазначає, що згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04 грудня 1981 року № 1145 (далі - Постанова № 1145) суміщення професій (посад) - це виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою), та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. 
34.         Аналогічні поняття містяться у пункті 1 Інструкції про порядок і умови суміщення професій (посад), затвердженої Держкомпраці РСРС, Мінфіну СРСР і ВЦРПС від 14 травня 1982 року № 53-ВЛ (далі - Інструкція № 53).
35.         Заявник вважає, що суміщення професій (посад) - це виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) без укладення додаткового трудового договору.
36.         Отже, на думку заявника, у зв`язку із цим працівник-сумісник несе відповідальність за виконання трудових обов`язків як за основною посадою, так і за додатковою. При цьому статус «виконуючий обов`язки» за додатковою посадою не звужує коло повноважень та відповідальності працівника за такою посадою.
37.         На позивача з 21 лютого 2022 року згідно з наказом від 16 лютого 2022 року № 205-к було покладено тимчасове виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» та відряджено у ВП РАЕС.
38.         Крім того, заявник вказує, що позивач не оспорював, що він прибув на ВП РАЕС для виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» та фактично виконував їх з 21 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року, тобто погодився з умовами суміщення, після чого самовільно залишив ВП РАЕС.
39.         При цьому доказів про внесення будь-яких змін до наказу від 16 лютого 2022 року № 205-к чи його скасування матеріали справи не містять.
40.         Таким чином, з 21 лютого 2022 року позивач одночасно перебував на посаді директора з фінансів та бюджетування (основна робота) та заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом», тому висновки апеляційного суду про те, що позивач ніколи не був призначений на посаду генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» є помилковими.
41.         Отже, місцевий суд дійшов правмірного висновку, вказавши, що позивач належав до категорії працівників, які можуть бути вивільнені на підставі пункту  1 частини першої статті 41 КЗпП України.
42.         Крім того, на виконання вимог статті 149 КЗпП України товариство отримало від позивача пояснення, які були враховані при обрані виду дисциплінарного стягнення та не спростовують факт грубого порушення позивачем трудової дисципліни.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
43.         У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «НАЕК «Енергоатом» від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
44.         З 23 липня 2020 року відповідно до наказу відповідача від 21 липня 2020 року за № 711-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду помічника президента служби президента.
45.         06 серпня 2020 року згідно наказу відповідача за № 828-к з 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 був тимчасово переведений на посаду директора з фінансів та бюджетування відповідно до його заяви.
46.         На підставі наказу відповідача від 08 квітня 2021 року за № 488-к з 09  квітня 2021 року ОСОБА_1 був переведений на посаду директора з фінансів та бюджетування постійно відповідно до заяви останнього.
47.         16 лютого 2021 року наказом відповідача за № 205-к «Про тимчасове виконання обов`язків» на ОСОБА_1 за його згодою було покладено тимчасове виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 21 лютого 2022 року.
48.         Як встановлено судом, під час розгляду справи в суді, і це не заперечувалося представниками сторін, зазначеним вище наказом відповідача за № 205-к від 16 лютого 2021 року не було визначено кінцевий строк, протягом якого позивач повинен виконувати обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».
49.         В судовому засіданні представник відповідача наголошував, що у зв`язку з тим, що позивач був відряджений до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», тобто був відсутнім за основним місцем роботи у м. Києві, наказом відповідача від 18 лютого 2022 року за № 218-к «Про тимчасове виконання обов`язків» виконання обов`язків директора з фінансів та бюджетування тимчасово з 21 лютого 2022 року було покладено на заступника директора дирекції - директора департаменту - казначейства дирекції з фінансів та бюджетування ОСОБА_7.
50.         Судом встановлено, що на підставі наказу відповідача від 16 лютого 2022 року за № 205-к було видано наказ про відрядження позивача до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 18 лютого 2022 року № 01-59-В з 21 по 24 лютого 2022 року.
51.         В судовому засіданні представники позивача звертали увагу суду, що після закінчення службового відрядження до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», яке тривало з 21 по 24 лютого 2022 року, позивачем було складено 25 лютого 2022 року звіт про відрядження (а. с. 32, 33, т. 1), проте представник відповідача зазначав, що про зазначений звіт відповідачу нічого не відомо і починаючи з 25 лютого 2022 року відповідачу як роботодавцю не було відомо фактичне місцезнаходження позивача як працівника. При цьому представник відповідача звертав увагу суду, що факт покладення на позивача тимчасового виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» передбачав постійне його знаходження у м. Вараш незалежно від оформлення відрядження. Крім того, як встановлено судом в судовому засіданні, лише 18 березня 2022 року позивач повідомив відповідача, що перебуває у Львівській області.
52.         22 березня 2022 року позивачем була надана пояснювальна записка (а. с.  34, т. 1).
53.         23 березня 2022 року відповідачем було видано наказ № 294-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », відповідно до пункту 1 якого позивача директора з фінансів та бюджетування, тимчасово виконуючого обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», звільнено з роботи 24 березня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, пункт 1 статті 41 КЗпП України.
54.         Зазначеним наказом відповідача за № 294-к від 23 березня 2022 року було встановлено, що позивач після 24 лютого 2022 року не оформив продовження відрядження, та не попередивши керівництво компанії, відбув з ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». За кілька днів після завершення відрядження він телефонував генеральному директору ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та цікавився ситуацією на станції. Після цього на зв?язок не виходив, у ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» не з`являвся.
55.         Після неодноразових намагань директора з управління людськими ресурсами виконавчої дирекції з персоналу ОСОБА_4 з`ясувати місцезнаходження ОСОБА_1 , 18 березня 2022р. вдалося вийти з ним на зв`язок. ОСОБА_1 повідомив, що знаходиться у Львівській області. На питання, у якому він, ОСОБА_1 , перебуває статусі, ОСОБА_4 відповів, що у статусі тимчасово виконуючого обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВІІ «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».
56.         Таким чином, відповідач прийшов до висновку, що позивач, як тимчасово виконуючий обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», не виконав наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» від 16 лютого 2022р. № 205-к «Про тимчасове виконання обов?язків», вимоги посадової інструкції заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», вимоги посадової інструкції директора з фінансів та бюджетування, вимоги правил внутрішнього трудового розпорядку, а також п. 2.2 кодексу корпоративної етики ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо дисциплінованості и відповідальності за виконання покладених завдань. Внаслідок залишення робочого місця ОСОБА_1 покинув без керівництва доручену відповідальну ділянку роботи, чим спричинив дестабілізацію роботи фінансово-економічної служби стратегічного об?єкту держави - атомної електростанції, що в умовах воєнного часу є неприпустимим, та не довів до відома керівництва компанії про свої наміри та місцезнаходження, тим самим скоїв грубе порушення трудової дисципліни.
Позиція Верховного Суду
57.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
58.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
59.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
60.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
61.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
62.         В касаційні скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про порушення трудового законодавства під час вивільнення, оскільки судом не було враховано, що у даному випадку мало місце суміщення професій (посад), що вказує на те, що позивач виконував обов`язки як за основною посадою, так і за посадою заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕК» ДП «НАЕК «Енергоатом», з якої і був звільнений.
63.         Вказує, що з 21 лютого 2022 року позивач одночасно перебував на посаді директора з фінансів та бюджетування (основна робота) та заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом», тому висновки апеляційного суду про те, що позивач ніколи не був призначений на посаду генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» є помилковими.
64.         Колегія суддів відхиляє вказані посилання з огляну на таке.
65.         Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частини перша та четверта статті 43 Конституції України).
66.         Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
67.         Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
68.         Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
69.         Рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: 1) суб`єктом дисциплінарної відповідальності є певна категорія працівників; 2) порушення працівником трудових обов`язків; 3) порушення повинно бути одноразовим та грубим; 4) рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2022 у справі № 461/605/18).
70.         Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю.
71.         Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. Суд повинен встановити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 461/605/18).
72.         Грубість порушення трудових обов`язків характеризується характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 554/897/21).
73.         Крім того, у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 753/20243/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що, вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має керуватися характером проступку, обставинами, за якими його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду. Визначення ступеня тяжкості (грубості) проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції осіб, що наділені правом призначення і звільнення керівних працівників.
74.         З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 500/4416/19 (провадження № 61-17112св23), від 08 травня 2024 року в справі № 401/1203/22 (провадження № 61-15594св23), від 23 січня 2018 року в справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17).
75.         У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 382/561/19 вказано, що «натомість у статті 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 804/3583/17 (провадження № К/9901/5587/17, № К/9901/5602/17) зазначив, що суміщення професій/посад розцінюється як виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Водночас, суміщення професій (посад) має такі особливості: робота за другою посадою не відображається в табелі обліку використання робочого часу; друга посада залишається вакантною; для допущення працівника до роботи за суміщенням посад, за загальним правилом, достатньо подання заяви працівником та видачі керівником наказу про суміщення; окремий трудовий договір не укладається, запис у трудову книжку про суміщення не вноситься; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у наказі про суміщення; оплата роботи за другою посадою на законодавчому рівні класифікується як надбавка до заробітної плати.
У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 756/12798/18 (провадження № 61-16500св21) зазначено, що суміщення професій (посад) дозволяється, як правило, в межах тієї ж категорії персоналу, до якої відноситься даний працівник. При виконанні робіт за суміщенням працівникові встановлюються доплати до основної заробітної плати.
Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника характеризується, зокрема, такими ознаками: виконання додаткових обов`язків у цьому разі означає фактичну заміну працівника, тимчасово відсутнього з причин, які дозволяють зберігати за відсутнім працівником місце роботи (відрядження, відпустка тощо); поряд з виконанням додаткових функцій працівник продовжує виконувати свою основну роботу, яка передбачена трудовим договором; виконання додаткових обов`язків відбувається протягом його робочого дня, який встановлений умовами укладеного з ним трудового договору; виконання додаткових обов`язків оформлюється наказом керівника підприємства про покладання додаткових функцій з виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника; призначення працівника виконуючим обов`язки тимчасово відсутнього працівника здійснюється за згодою працівника, якого призначають; відповідно до статті 105 КЗпП України працівнику також провадиться доплата за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у відповідному наказі.
76.         Отже, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом.
77.         В той же час суміщення професій (посад) - виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією, посадою без звільнення від своєї основної роботи.
78.         Тобто суміщення професій (посад), на відміну від сумісництва, - це виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) без укладення додаткового трудового договору».
79.         Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
80.         Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
81.         З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2021 року на підставі наказу відповідача за № 488-к з 09 квітня 2021 року позивач був переведений на посаду директора з фінансів та бюджетування відповідно до заяви останнього (т. 2, а. с. 16).
82.         16 лютого 2022 року наказом відповідача за № 205-к «Про тимчасове виконання обов`язків» на позивача за його згодою було покладено тимчасове виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 21 лютого 2022 року та підставі наказу відповідача від 16 лютого 2022 року за № 205-к було видано наказ про відрядження позивача до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 18 лютого 2022 року № 01-59-В з 21 по 24 лютого 2022 року (т. 2, а. с. 45; т. 1, а. с. 31).
83.         Отже, вищевказане свідчить, що на позивача, який займав посаду директора з фінансів та бюджетування, було додатково покладено тимчасове виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 21 лютого 2022 року. Останній був відряджений на визначений наказом від 18 лютого 2022 року         № 01-59-В строк, а саме з 21 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року. При цьому доказів продовження відрядження позивача відповідачем під час розгляду справи не надано. Таким чином, позивач не був переведений на посаду заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а в указаний час обіймав посаду директора з фінансів та бюджетування, тобто посаду, на яку не поширюється положення пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
84.         З огляду на вказане колегія суддів відхиляє посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що на час вивільнення позивача останній тимчасово виконував обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та відносився до суб`єктів, на яких поширювалася дія пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
85.         Крім того, з листа генерального директора ВП «Рівненська АЕС» Павлишина Павла до тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна Петра вбачається, що: «наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 18 лютого 2022 року № 01-50-В було відряджено директора з фінансів та бюджетування ОСОБА_1 у ВП РАЕС строком на 4 дні з 21 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року для тимчасового виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС.
Після завершення відрядження ОСОБА_1 відбув із ВП РАЕС. За кілька днів, після завершення відрядження, він зателефонував генеральному директору та поцікавився ситуацією на ВП РАЕС…
Враховуючи те, що термін тимчасового покладення обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів на ОСОБА_6 спливає 01 квітня 2022 року, а посада заступника генерального директора з економіки та фінансів (ЗГДЕФ) досі є вакантною, просимо надати дозвіл на продовження тимчасового покладення обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП РАЕС терміном на два місяці на ОСОБА_6 начальника договірного управління ВП РАЕС, який перебуває в кадровому резерві на посаду з травня 2017 року (т. 2, а. с. 46).
86.         Матеріали справи також містять наказ від 04 січня 2022 року № 22-к про тимчасове замісництво ЗГДЕФ, з якого вбачається, що з 04 січня 2022 року терміном на один місяць разом виконання разом із своєю основною роботою обов`язків ЗГДЕФ з покладенням функцій керівництва та відповідальності за підлеглий персонал на начальника договірного управління ОСОБА_6 в частині посадової інструкції 010-ПІ-УП, за винятком підписання договорів (т. 2, а. с. 49);
Згідно наказу від 03 лютого 2022 року № 518-К про тимчасове замісництво ЗГДЕФ продовжено з 01 лютого 2022 року тимчасове покладення обов`язків ЗГДЕФ терміном на два місяці на начальника управління ОСОБА_6 разом із своєю основною роботою з функцій керівництва та відповідальності за підлеглий персонал в частині посадової інструкції 010-ПІ-УП, за винятком підписання договорів (т. 2, а. с. 50).
87.         Отже, вбачається, що з 04 січня 2022 року по 03 квітня виконання обов`язків заступника генерального директора з економіки та фінансів було покладено на ОСОБА_6 .
88.         Таким чином, апеляційний суд, вирішуючи питання про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які підпадають під дію зазначеного пункту, правомірно акцентував увагу на тому, що позивач прийнятий на посаду директора з фінансів та бюджетування і лише тимчасово на нього були покладені обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» за його згодою, після чого він був відряджений до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» м. Вараш з 21  лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року, а, відтак, в розумінні пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України ОСОБА_1 не є ані керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), ані його заступником.
89.         При цьому, як вказано вище, обов`язки заступника генерального директора з економіки та фінансів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 04 січня 2022 року по 03 квітня 2022 року було покладено на ОСОБА_6 наказами від 04 січня 2022 року № 22-к та від 03 лютого 2022 року № 518-К.
90.         З огляду на викладене, доводи заявника в касаційній скарзі про те, що позивач станом на дату вивільнення виконував роботу за сумісництвом не знайшли свого підтвердження.
91.         Таким чином, суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вивільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України здійснено відповідачем з порушенням трудового законодавства, а тому дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
92.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
93.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
94.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
95.         Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
96.         Оскільки Верховний Суд ухвалою від 11 вересня 2024 року зупинив виконання оскаржуваного судового рішення, то необхідно поновити його виконання.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»залишити без задоволення.
2.            Постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 рокузалишити без змін.
3.            Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 липня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             Р. А. Лідовець
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович