П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/4697/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.                                 Дата і місце ухвалення: 03.07.2025р., м. Одеса                                   	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказів, -
В С Т А Н О В И Л А :
В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо видання наказу від 20.01.2025р. №10 «Про результати службової перевірки причин невиконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , 01.03.2025р.з водієм до АДРЕСА_1 військовою частиною НОМЕР_2 »;
- скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2025р. №10;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2025р. №35;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 безпідставно не виплачені грошові кошти. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 15.05.2023р. він приступив до виконання обов`язків за вакантною посадою  командира військової частини НОМЕР_2 , яку займає по теперішній час. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2025р. №10 на майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а наказом від 04.02.2025р. №35 позивачу зменшено розмір щомісячної премії до 351% посадового окладу. Зазначені накази позивач вважає незаконними та зазначав, що невиконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , 01.03.2025р. з водієм до АДРЕСА_1 було зумовлено тим, що автомобіль потребує значних ремонтних робіт та його експлуатація не допускається, про що командира військової частини НОМЕР_1 було повідомлено листом від 02.01.2025р. Позивач зазначав, що до функціональних обов`язків командира батальйону не віднесено вчинення дій щодо підготовки, огляду та передачі транспортного засобу.  Відповідні обов`язки покладено на командира роти логістики, який рапортом повідомив про несправності транспортного засобу, що власне і унеможливило його відрядження з водієм до АДРЕСА_1 . Під час проведення службової перевірки військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 від позивача не відбиралися пояснення з приводу причин невиконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704, що свідчить про порушення прав ОСОБА_1 на участь процесі прийняття відносно нього рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись не неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 03.07.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення - про задоволення його позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на причини невиконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 ,  з водієм до АДРЕСА_1 . Відповідно до рапорту т.в.о. командира роти логістики військової частини НОМЕР_2 від 30.12.2024р., який надійшов у часі раніше зазначеного вище розпорядження, транспортний засіб потребує діагностики двигуна та ходової частини, заміни фар, підшипників, частини електрообладнання, дротів, масел та фільтрів. А відтак, відправка транспортного засобу VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , була неможливою та несла загрозу як для його пасажирів, так і для інших учасників дорожнього руху. Суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги посилання відповідача на проведення поверхневої перевірки транспортного засобу, оскільки відповідачем не зазначено в чому саме полягала поверхнева перевірка автомобіля, а також не доведено наявність в капітана ОСОБА_2 спеціальних знань та кваліфікації для вчинення відповідних дій. 
Також, апелянт посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що у період з 30.12.2024р. по 15.01.2025р. транспортний засіб VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 ,  проїхав 1132 км. Судом не враховано записів Книги реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 , зі змісту якої слідує, що вказаний транспортний засіб не виїздив за межі території військової частини. Надане відповідачем фото одометра транспортного засобу судом необґрунтовано прийнято в якості належного доказу у справі, оскільки з нього не являється за можливе ідентифікувати належність цього фото саме до показників одометра транспортного засобу VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 . На різницю  в показниках одометра  та в записах у книзі реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 міг вплинути людський фактор, помилка особи, яка здійснювала запис. Однак, відповідачем не вчинено дій щодо отримання пояснень від особи, яка здійснювала запис, з метою спростування або підтвердження зазначених обставин.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що він, як командир військової частини НОМЕР_2 , після отримання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704, на виконання вимог ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХIV, у встановленому порядку доповів про причини неможливості виконання вказаного розпорядження. В свою чергу, від командування військової частини НОМЕР_1 не надходило наказу про направлення іншого транспортного засобу. 
Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що в наряді на використання машин від 30.12.2024р. №364 зазначено, що транспортний засіб був справний та запланований для виїзду у період з 30 по 31 грудня 2024 року. До того ж, згідно дорожнього листа від 01.01.2021р. №3 на транспортний засіб VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , отримано 51л пального. За період з 30.12.2024р. по 11.02.2025р. заявки (листи-звернення) на проведення робіт з ремонту та діагностики  транспортного засобу відсутні. Відповідно до відомостей дорожнього листа від 23.12.2024р. №1489 одометр транспортного засобу станом на 30.12.2024р. становив 439  588 км. За наслідками проведення 15.01.2025р. поверхневого огляду транспортного засобу встановлено, що одометр транспортного засобу становив вже 440  720 км., що свідчить про те, що у період з 30.12.2024р. по 15.01.2025р. транспортний засіб проїхав 1132 км. ОСОБА_1 , як командир військової частини НОМЕР_2 , в силу своїх функціональних обов`язків зобов`язаний знати стан справ у відведеному йому підрозділі, опрацювати та належним чином виконати розпорядження від 31.12.2024р. №1528/6/ НОМЕР_4 . 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 15.05.2023р. по 18.02.2025р. ОСОБА_1 перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.11.2024р. №444 за ротою логістики закріплений транспортний засіб VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 .
Командиру військової частини НОМЕР_2 надійшло розпорядження начальника штабу -заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , з 01.03.2025р. з водієм до АДРЕСА_1 .
Відповідно до резолюції командира військової частини НОМЕР_2 виконавцем розпорядження було визначено начальника логістики - заступника командира батальйону майора ОСОБА_3 , який, в свою чергу, проставив відмітку про ознайомлення та зазначив, що «неможливо забезпечити в зв`язку з відсутністю водія та ремонтом…(до відома)».
Листом від 02.01.2025р. №2131/5 командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 про те, що відрядити транспортний засіб не має можливості, оскільки згідно рапорту командира підрозділу від 30.12.2024р. №1874/р транспортний засіб VOLKSWAGEN T4 потребує значних ремонтних робіт та експлуатація його не допускається. Зазначено, що на виконання вимог Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12.12.2016р. №678, буде організовано ремонт вказаного транспортного засобу з метою подальшого його використання.
06.01.2025р. офіцер логістики штабу військової частини НОМЕР_1 , лейтенант ОСОБА_4 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому з метою встановлення причин невиконання військовою частиною НОМЕР_2 розпорядження начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704, введення командування військової частини НОМЕР_1 в оману щодо технічного стану транспортного засобу VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , просив клопотати перед вищестоящим командуванням щодо призначення службового розслідування. 
У рапорті зазначено, що відповідно до записів в книзі реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 транспортний засіб VOLKSWAGEN T4 періодично виїжджав, що свідчить про його справність. Ним особисто перевірений технічний стан транспортного засобу та зауважень до стану транспортного засобу не має. Останній запис в книзі реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 зроблений 20.12.2024р., що є порушенням вимог наказу Міністерства оборони України від 12.12.2016р. №678.
Розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2025р. призначено проведення службової перевірки  щодо встановлення причин невиконання посадовими особами військової частини НОМЕР_2 розпорядження начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704. 
Службову перевірку доручено провести офіцеру відділу цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , капітану ОСОБА_5 . 
За наслідками проведення службової перевірки складено заповідну записку від 20.01.2025р., якою командиру військової частини НОМЕР_1 , за порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, запропоновано притягнути командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у вигляді «догани».
У вказані доповідній записці зазначено наступне.
Службовою перевіркою встановлено, що військовою частиною НОМЕР_2 не виконано розпорядження начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN Т4, військовий номер НОМЕР_3 , з водієм до АДРЕСА_1 .
Доповіддю командира військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2025р. №2131/5 зазначено, що причиною не виконання розпорядження є несправний стан автомобіля, що унеможливлює його експлуатацію.
Рапортом від 06.01.2025р. вх. №103/р офіцер відділу логістики штабу військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_4 доповів командиру військової частини НОМЕР_1 , що здійснивши особистий огляд автомобіля VOLKSWAGEN Т4, військовий номер НОМЕР_3 , не виявив зауважень до технічного стану вищезазначеного авто, що свідчить про введення посадовими особами військової частини НОМЕР_2 в оману керівництво військової частини НОМЕР_1 .
Під час опитування 10.01.2025р. командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6  зазначив, що автомобіль  знаходиться в несправному стані та потребує проведення ремонтних робіт, в підтвердження своїх слів надав копію рапорту т.в.о. командира роти логістики військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_7 . 
Заявки з 01.01.2025р. по 10.01.2025р. на проведення робіт з ремонту та діагностики автомобіля VOLKSWAGEN Т4, військовий номер НОМЕР_3 , відсутні. 
Під час опитування 10.01.2025р. сержант ОСОБА_8  доповів, що о 14:00 год. 30.12.2024р. під час виїзду автомобіля з парку ним було виявлено ряд технічних несправностей, після чого автомобіль виїхав з території парку та невдовзі повернувся. Зазначені пояснення суперечать записам в книзі реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 . 
Згідно записів в книзі реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 автомобіль VOLKSWAGEN Т4, військовий номер НОМЕР_3 , покинув територію парку о 08:30 год. 30.12.2024р.  з відміткою про технічний стан «справний» та повернувся на територію парку о 16:40 год. 30.12.2024р. з відміткою про технічний стан «справний», що ставить під сумнів достовірність слів майора ОСОБА_9 та сержанта ОСОБА_7 .
Виїздом 15.01.2025р. капітаном ОСОБА_10 спільно з лейтенантом ОСОБА_11 в парк військової частини НОМЕР_2 з метою перевірки технічного стану автомобіля VOLKSWAGEN Т4, військовий номер НОМЕР_3 , встановлено, що посадові особи військової частини НОМЕР_2 намагалися чинити опір збору відомостей, а саме: не надавали ключі від транспортного засобу та просили покинути територію парку з посиланням на те, що командир військової частини НОМЕР_2 заборонив їх знаходження на відповідній території. Під час перевірки значних технічних несправностей транспортного засобу виявлено не було. Двигун, коробка передач, гальмівна система працюють справно. Одометр автомобіля 440  720 км.  свідчить про те, що автомобіль у період з 30.12.2024р. по 15.01.2025р. проїхав 1326 км.
З огляду на викладене, службовою перевіркою встановлені факти, що свідчать про введення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 в оману командування військової частини НОМЕР_1 щодо технічного стану автомобіля VOLKSWAGEN Т4, військовий номер НОМЕР_3 .
20.01.2025р. командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №10 «Про результати службової перевірки причин невиконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , 01.03.2025р. з водієм до АДРЕСА_1 військовою частиною НОМЕР_2 », пунктом 1 якого на майора ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 , за порушення ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2025р. №35, у зв`язку з прийняттям наказу від 20.01.2025р. №10, вирішено виплатити майору ОСОБА_1 , командиру військової частини НОМЕР_2 , у зменшеному розмірі щомісячну премію за січень 2025 року - в розмірі 351% від посадового окладу. 
Крім цього, з матеріалів справи, також, вбачається, що для з`ясування та уточнення обставин, викладених в доповідній записці про результати службової перевірки від 20.01.2025р., наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2025р. №26 призначено службове розслідування.
За результатами службового розслідування комісією складений акт, затверджений 28.02.2025р. тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , в якому комісія дійшла висновку, що рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення посадових осіб військової частини НОМЕР_2 до дисциплінарної відповідальності (наказ командира військової частини №10 від 20.01.2025р.) є правомірним та об`єктивним.
Не погоджуючись з правомірністю п.1 наказу командира військової частини від 20.01.2025р. №10 та з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2025р. №35 ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. За висновками суду, військовою частиною НОМЕР_1 дотримано порядок проведення службової перевірки, проаналізовано всі наявні документи стосовно виконання командиром військової частини НОМЕР_2 , майором ОСОБА_1 розпорядження від 31.12.2024р. №1528/6/12704, їм надана оцінка, встановлено в чому полягає дисциплінарне порушення позивача, в чому полягає його вина, які норми законодавства ним порушені, встановлені причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, серед іншого, обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), а також знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Згідно ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. 
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. 
Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна досягається, серед іншого, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (ст.5 Дисциплінарного статуту).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.
Таким чином, проведення службового розслідування відносно військовослужбовця перед накладенням дисциплінарного стягнення не є обов`язковим.
Як вже зазначалося, накладенню на командира військової частини НОМЕР_2 , майора ОСОБА_1  наказом командира військової частини НОМЕР_1  від 20.01.2025р. №10 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани передувало проведення службової перевірки причин невиконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , 01.03.2025р. з водієм до АДРЕСА_1 , за наслідками якої складено доповідну записку від 20.01.2025р. №1552.
Встановлені у вказаній доповідній записці обставини в подальшому були підтвердженні актом службового розслідування, затвердженим 28.02.2025р. тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .
Зокрема, ОСОБА_1 ставиться у провину не забезпечення виконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , 01.03.2025р. з водієм до АДРЕСА_1 , а також введення командування військової частини НОМЕР_1 в оману щодо технічного стану вказаного транспортного засобу. 
При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що неможливість виконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 було зумовлено тим, що т.в.о. командира роти логістики військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 рапортом від 30.12.2024р. повідомив командира військової частини НОМЕР_2 , що транспортний засіб VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , потребує діагностики двигуна та ходової частини, заміни фар, підшипників, частини електрообладнання, дротів, масел та фільтрів.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 , як командир військової частини НОМЕР_2 , на виконання вимог ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХIV, у встановленому порядку доповів командуванню військової частини НОМЕР_1 про причини неможливості виконання розпорядження від 31.12.2024р. №1528/6/12704.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджено, що станом на 03.01.2024р. транспортний засіб був технічно не справним, що унеможливлювало його експлуатацію за призначенням.
Зокрема, посилання позивача на технічну несправність транспортного засобу спростовуються відомостями дорожнього листа від 23.12.2024р. №1489, згідно якого транспортний засіб виїхав (водій – солдат ОСОБА_12 ) з території парку о 08:30 год. 30 грудня 2024 року (технічний стан – «справний», показник одометра – 439 394 км.) за маршрутом «Одеса-Біляївка-А4730» та повернувся о 16:40 год. 30 грудня 2024 року (технічний стан – «справний», показник одометра – 439 588 км.), що узгоджується із записами книги реєстрації виходу та повернення машин військової часини НОМЕР_2 . 
Відповідно до пункту 3.18 розділу 3 наказу Міністра оборони України від 12 грудня 2016 року №678, експлуатація машин дозволяється при наявності технічного талону транспортного засобу з відміткою про проведення обов`язкового технічного контролю. 
Зазначеними дорожнім листом та відомостями книги реєстрації спростовуються пояснення сержанта ОСОБА_7 від 10.01.2025р., надані ним під час службової перевірки, що о 14:00 год. 30.12.2024р. під час виїзду автомобіля VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , з парку було виявлено ряд технічних несправностей. 
Станом на 14:00 год. 30.12.2024р. вказаний автомобіль, згідно відомостей дорожнього листа від 23.12.2024р. №1489, не перебував на території парку військової частини НОМЕР_2 та, відповідно, не міг бути оглянутий  т.в.о. командира роти логістики військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 .
В доповідній записці, складеній капітаном ОСОБА_10 за наслідками проведення службової перевірки, зазначено, що 15.01.2025р. було проведено поверхневий огляд транспортного засобу на території парку. На момент перевірки одометр транспортного засобу становив – 440720 км., про що зроблено фотофіксацію.
З вказаного слідує, що у період з 30 грудня 2024 року (згідно дорожнього листа від 23.12.2024р. №1489 показник одометра – 439 588 км.) по 15 січня 2025 року транспортний засіб VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , проїхав 1132 км., що додатково не узгоджується з посиланнями позивача на технічну несправність автомобіля.
Апелянт стверджує, що з наданого відповідачем фото одометра транспортного засобу не являється за можливе ідентифікувати належність цього фото саме до показників одометра транспортного засобу VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 .
Колегія суддів критично ставиться до таких посилань апелянта, оскільки під час проведення службової перевірки ОСОБА_1 , як командир військової частини НОМЕР_2 , в якої відповідний транспортний засіб не вилучався, не надав доказів того, що пробіг транспортного засобу насправді є значно меншим. 
До того ж, в матеріалах службової перевірки наявне фото книги реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 , з якого слідує, що у Книзі був запис про те, що 06 січня 2025 року транспортний засіб здійснив виїзд з території парку із пробігом – 440 549 км.
При цьому, наданий вже на виконання вимог розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2025 року №1528/9/440 військовою частиною НОМЕР_2 завірений витяг із книги реєстрації виходу та повернення парк машин військової частини НОМЕР_2 за період з 30 грудня 2024 по 06 січня 2025 року не містить відомостей про виїзд транспортного засобу VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , з території парку 06.01.2025р. 
Солдат ОСОБА_13 , відомості про якого, як водія, зазначені у Книзі, яку оглядав та здійснював фотофіксацію капітан ОСОБА_10 під час проведення службової перевірки, не зміг надати пояснень щодо обставин виїзду ним 06.01.2025р. з території парку на відповідному автомобілі, посилаючись на те, що він не пам`ятає. 
В ході службового розслідування 11 лютого 2025 року комісією проведено поверхневий огляд транспортного засобу, під час якого встановлено, що показник одометра становить – 439 587 км., що на 1 км менше, аніж записи в Книзі реєстрації виходу та повернення в парк машин військової частини НОМЕР_2 станом на 30 грудня 2024 року. 
Даний факт, з врахуванням вказаних обставин у їх сукупності, на думку колегії суддів, обґрунтовано розцінено військовою частиною НОМЕР_1 про  ймовірність втручання в роботу одометра шляхом механічного коригування пробігу, що призвело до зменшення його показників.
Більше того, згідно дорожнього листа №3 від 01 січня 2025 року на транспортний засіб VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 ,  отримано 51 л пального.
ОСОБА_1 , посилаючись на технічну несправність транспортного засобу та неможливість його експлуатації за призначенням, ні під час проведення службової перевірки та службового розслідування, а ні до суду першої та апеляційної інстанції не надав доказів того, що у період з 30 грудня 2024 року по 11 лютого 2025 року від відповідальних осіб надходили заявки (листи, звернення) на проведення робіт з ремонту та діагностики транспортного засобу.
До того ж, згідно наявних в матеріалах справи актів виконаних робіт ТОВ «ТРАНСЛАЙТ» від 21 листопада 2024 року №111 (заміна глушника із зварюванням гофри, заміна шарової опори нижньої 2 од.), від 04 грудня 2024 року №150 (зняття та встановлення захисту двигуна, заміна кермової рейки, зняття та встановлення генератора, ремонт генратора), 06 грудня 2024 року №161 (зняття та встановлення колеса 4 од, балансування колеса 4 од., заміна шини 4 од., заміна акумулятора) проведено ремонт та обслуговування транспортного засобу VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , на загальну суму 53 699 грн.
З вказаного слідує, що у листопаді-грудні 2024 року автомобіль перебував на ремонті, що додатково ставить під сумнів посилання позивача на його технічну несправність станом на 30.12.2024р.  
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки відповідача, що в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_2 вбачається умисне ухилення від виконання розпорядження начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2024 року №1528/6/12704 шляхом зазначення неправдивих відомостей щодо реального стану зазначеного транспортного засобу, на який у січні 2015 року виділялося пальне та який експлуатувався військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 посилається на те, що до функціональних обов`язків командира батальйону не віднесено вчинення дій щодо підготовки, огляду та передачі транспортного засобу.  Відповідні обов`язки покладено на командира роти логістики, який рапортом повідомив про несправності транспортного засобу, що власне і унеможливило його відрядження з водієм до м.Біляївка.
Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 28, 30, 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. 
Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Згідно ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Статтею 59 Статуту передбачено, що командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.
Відповідно до п.2.3, п.2.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р. №300, командир військової частини (з`єднання) організовує військове (корабельне) господарство та керує ним. Керівництво він здійснює особисто, через штаб, своїх заступників, начальників родів військ та служб.
Організація та ведення військового (корабельного) господарства (господарська діяльність) включає, зокрема: планування та організацію роботи служб, підрозділів та об`єктів господарського, технічного і медичного призначення, а також безперервне управління та здійснення контролю за цією роботою; витребування, одержання, підвезення, зберігання, видачу та витрату матеріальних засобів і коштів; забезпечення правильної та безпечної експлуатації, зберігання і ремонту озброєння, бойової та іншої техніки і майна; ведення діловодства, обліку і звітності за всіма видами матеріальних засобів та інші питання забезпечення різноманітної діяльності військових частин (з`єднань).
Пунктом 3.1.3 Положення №300 передбачено, що командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирноексплуатаційного та фінансового забезпечення; за забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами та організацію їх перевезення, законність та доцільність їх витрачання; за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального, спеціальних споруд та інших матеріальних засобів; об`єктів навчально-матеріальної бази, казармено-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок; за проведення необхідних заходів щодо охорони навколишнього середовища в місцях дислокації та дій військ, а також за організацію протипожежної охорони та безпечну експлуатацію об`єктів держтехнагляду частини (з`єднання) і створення на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів. 
Пунктом 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України  на командира окремого батальйону покладено обов`язок знати стан справ по підрозділах та здійснювати контроль за ними. 
Враховуючи викладені норми колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1  на  надходження рапорту командира підрозділу логістики від 30.12.2024р. №1874/р про технічну несправність транспортного засобу VOLKSWAGEN T4 (відомості якого спростовано матеріалами справи) як на підставу  невиконання розпорядження начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024р. №1528/6/12704 щодо відрядження транспортного засобу військової частини НОМЕР_2 VOLKSWAGEN T4, військовий номер НОМЕР_3 , з 01.03.2025р. з водієм до АДРЕСА_1 .
А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2025р. №10 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та похідного від нього наказу від 04.02.2025р. №35 про зменшення командиру військової частини НОМЕР_2 розміру премії.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 таких висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 03.07.2025р. колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Враховуючи, що дана справа у відповідності до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України віднесена до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                        Повний текст судового рішення виготовлений 08 вересня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова
Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов
                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук