КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 758/9750/20                                  Головуючий у суді першої інстанції   - Гребенюк В.В.
Номер провадження № 22-ц/824/9363/2025                                     Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2025 року                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Русан А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради, поданою представником Грицаєнком Романом Михайловичем, на рішення Подільського районного суду міста Києвавід 16 березня 2023 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець Алли Миколаївни, третя особа: гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року Київська міська рада звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 , приватного нотаріуса КМНО Баранець А.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, у якому, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Баранець А.М.  про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2016 року № 32484336 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1091535880000 за ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 17,6 кв. м за вказаною адресою (код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець Аллою Миколаївною як державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2016 року № 32484336, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме: гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 .
Зазначає, що Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим особам у власність чи користування не приймала.
На підставі викладеного позивач вважає, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за вищевказаною адресою, яка належить на праві власності територіальній громаді міста Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.
Наголошує, рішення приватного нотаріуса Баранець А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32484336 від 22 листопада 2016 року є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм законодавства з питань вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і підлягає скасуванню, оскільки приватним нотаріусом в порушення пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено обов`язковий запит до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна.
Оскільки земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, таке майно підлягає знесенню, а рішення про державну реєстрацію нерухомого майна - скасуванню.
Рішенням Подільського районного суду міста Києвавід 16 березня 2023 року позов Київської міської ради залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник Київської міської ради - Грицаєнко Р.М. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги Київської міської ради задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 порушує права позивача, як власника такої земельної ділянки. Вважає, що позовні вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення у придатний для користування стан є належним та ефективним способом захисту прав Київської міської ради у даній справі.
Щодо неналежного відповідача зазначає, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва виправлено допущену описку в оскаржуваному рішенні та зазначено вважати вірним по батькові відповідача « ОСОБА_2 ».
Позивач наголошує, що посилання у судовому рішення на те, що ГАК «Вікторія» було відведено земельну ділянку, і як наслідок ГАК «Вікторія» має право на користування земельною ділянкою є абсолютно безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені будь-якими належними доказами.
В оскаржуваному рішенні суд посилається на розпорядження Київського міського голови № 969-мг від 03 серпня 2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів», однак пунктом десятим даного Розпорядження зазначено погодити Гаражному автокооперативу «Вікторія» місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови орієнтованою площею 1, 045 га.
Отже, розпорядженням Київської міської ради від 03 серпня 2001 року № 969-мг надано дозвіл на розташування автостоянки на АДРЕСА_1 , а ніяк не для будівництва гаражів.
Київська міська рада зазначає про те, що вона як законний власник земельної ділянки (код ділянки 91:066:0005), на якій знаходиться спірний об`єкт нерухомого майна не приймала жодних рішень про передачу у власність чи користування ні ОСОБА_1 , ні ГАК «Вікторія».
Крім того, матеріали судової даної справи не містять доказів звернення гаражного автокооперативу «Вікторія» до Київської міської ради щодо передачі земельної ділянки в оренду за адресою: АДРЕСА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
При апеляційному розгляді справи представник Київської міської ради - Грицаєнко Р.М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа гаражний кооператив «Вікторія», належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили (а.с. 163-168, т. 2).
01 серпня 2025 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 169, т.2).
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Суд першої інстанції залишаючи позов без задоволення мотивував своє рішення тим, що з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про уточнення позовних вимог, у справі відповідачем є неналежна особа - ОСОБА_1 , який не є власником спірного об`єкту нерухомого майна.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Баранець А.М.  про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2016 року № 32484336 суд першої інстанції виснував, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову у цій справі.
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про залишення позову Київської міської ради без задоволення не відповідає з огляду на наступне.
Судом апеляційної встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 316 від 31 березня 1988 року «Про будівництво зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийнято рішення про збільшення кількості місць на автостоянці по проспекту Правди до 500 місць.
Згідно з п. 4.2. рішення № 316 від 31 березня 1988 року, виконавчим органом місцевої ради було вирішено зобов`язати забудовника межі земельних ділянок, які відводяться цим рішенням, визначити в ГоловАПУ виконкому міськради після погодження та затвердження в установленому порядку проектної документації (а.с. 66, т.1).
04 червня 1997 року було зареєстровано Гаражний автокооператив «Вікторія» (м. Київ, проспект Правди, 39) (а.с. 59, т.1).
Розпорядженням Київського міського голови № 969-МГ від 03 серпня 2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів» Гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови, орієнтовною площею 1,045 га (а.с. 63, т.1).
На підставі рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» Гаражному автокооперативу «Вікторія» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою (додаток до рішення) (К-20559) (а.с. 118, т.1).
Судом також встановлено, що в матеріалах справи наявний технічний паспорт Київського МБТІ на гаражний бокс № НОМЕР_1 , НОМЕР_3 поверх, ряд № НОМЕР_4 (ОК) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 . Паспорт виготовлений станом на 18 лютого 2011 року.
В матеріалах справи міститься довідка № 33 від 02 лютого 2009 року, видана ОСОБА_1 , який є членом ГБК (ОК) «Вікторія» згідно рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів ГБК протокол №46 від 27 червня 1988 року, затверджений рішенням ВК райради, відповідно до якої ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 поверх НОМЕР_3 , ряд НОМЕР_2 площею НОМЕР_5 , 5 кв. м. по АДРЕСА_1 . Гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК (ОК) « Вікторія » побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 20 грудня 1988 року. Довідка видана для оформлення права власності (а.с. 70, т.1).
14 червня 2016 року Київським міським бюро технічної інвентаризації Київської міської ради видано інформаційну довідку про те, що гаражний бокс № НОМЕР_1 , поверх НОМЕР_3 , ряд НОМЕР_2 в Гаражному кооперативі «Вікторія» на праві власності не зареєстрований (а.с. 69, т.1).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 220831637 від 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Баранець А.М. на підставі довідки, серія та номер 33, виданий 09 лютого 2009 року, видавник: ГК «Вікторія», 22 листопада 2016 року були внесені відомості, відповідно до яких ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: гаражного боксу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , гараж, загальною площею 18,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, т.1).
31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва.
За результатами обстеження складено Акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07. Останнє проводилось на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року № 16/890.
За результатами вказаного обстеження земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка, площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за Гаражним автокооперативом «Вікторія».
За поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність). Інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня. Зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони (а.с. 19-20, т.1).
Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада посилалась на те, що гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, яке незаконно розташоване на земельній ділянці територіальної громади. Факт реєстрації права власності за ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 , призвів до самовільного захоплення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною;   г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
У справі, що переглядається, земельна ділянка на якій розташований гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 , площею  18,7 кв. м., перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до наведених норм ЗК України розпорядження Київського міського голови № 969-мг від 03 серпня 2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів» та рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки», не є рішеннями про передачу якоїсь конкретної земельної ділянки у користування чи у власність Гаражному автокооперативу «Вікторія».
Договори оренди земельної ділянки з Гаражним автокооперативом «Вікторія» не укладалися.
Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада також не приймала рішень про передачу у користування чи у власність земельної ділянки ОСОБА_1 .
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №20-0050-07 від 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва, за результатами якого    встановлено, що земельна ділянка площею 1,4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за Гаражним автокооперативом «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державна реєстрація речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.
Відтак, відсутні підстави вважати, що у відповідача ОСОБА_1 у встановленому законом порядку виникло право користування або право власності на земельні ділянку.
Враховуючи закріплений ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України  принцип цілісності земельної ділянки та споруди або будівлі, на якій вона знаходиться, реєстрація права власності за ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 , є порушенням права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Києва.
Апеляційним судом встановлено, що за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірний гараж з порушенням вимог закону та він займає земельну ділянку, на якій цей гараж розташований, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про наявність підстав для звільнення самовільно зайнятої відповідачем земельної ділянки площею 18.7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), повернення її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.
Належним способом захисту прав власності Київської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21), у постанові від 08 серпня 2024 року у справі № 569/11522/19 (провадження № 61-18275св23).
Враховуючи, що ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку, що входить до складу земель територіальної громади м. Києва та знаходиться у віданні Київської міської ради, за відсутності відповідного рішення про її передачу йому у власність або надання у користування (оренду), або вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, а саме-розмістив на ній гараж та, враховуючи, що рада звернулася до суду з даним позовом, як власник спірної земельної ділянки у зв`язку з її самовільним захопленням, то саме ОСОБА_1 є належним відповідачем за вимогами Київської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, площею 18,7 кв. м, на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернення її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.
Вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Баранець А.М.  про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2016 року № 32484336 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1091535880000 за ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).
Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)).
Позивач заявив позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Баранець А.М.  про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2016 року № 32484336 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1091535880000 за ОСОБА_1 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що у цьому спорі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що спір у позивача є саме із ОСОБА_1 .
В свою чергу, державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі чи не був залучений.
З огляду на те, що позивач заявив позов також до неналежного співвідповідача - приватного нотаріуса, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо приватного нотаріуса є вірними.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17; постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №199/7226/17, від 12 листопада 2020 року у справі №200/3452/17, від 03 листопада 2021 року у справі №461/1940/20, від 26 червня 2024 року у справі №758/27/21.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Тобто, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».
Частиною першою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Частиною другою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто, відповідач - це особа яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені представником позивача Київської міської ради - Грицаєнком Р.М. в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції в частині вирішення вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції у вказаній частині, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Р.М. в цій частині.
Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу представника позивача Київської міської ради - Грицаєнка Р.М. задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає, що необхідно стягнути із ОСОБА_1 на користь Київської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 255,00 грн, із розрахунку 2102,00 грн + 2102,00 х 150%.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 328, 376 ЦК України, ст.ст. 116, 123, 152, 212 ЗК України, ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 5, 13, 47, 48, 141, 175, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської міської ради, подану представником Грицаєнком Романом Михайловичем, задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити у вказаній частині  нове судове рішення, яким позовні вимоги Київської міської ради до ОСОБА_1   задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець Алли Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2016 року № 32484336 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1091535880000 за ОСОБА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 18,7 кв. м, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог Київської міської ради  до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець Алли Миколаївни залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір в розмірі 5255 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Мотивований текст постанови складено 12 вересня 2025 року.
 
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський
            Судді :                                                                                             Т.Ц.Кашперська
                                                                                                           В.О.Фінагеєв