Справа № 345/3646/24 
Провадження № 22-ц/4808/915/25 
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів:                                 Баркова В.М., Бойчука І.В., 
секретаря                         Петріва Д.Б.,
з участю        особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Дудорової О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудорова Ольга Олегівна, на рішення (заочне) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Гапоненком Р.В. 17 квітня 2025 року в м. Калуш Івано-Франківської області,
в с т а н о в и в : 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав. 
В обґрунтування вимог зазначив, що перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 з 20.05.2016 року. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, сина ОСОБА_3 залишено проживати з батьком. 
З 2019 року відповідачка періодично з`являлася додому, щоб побачити сина, однак на даний час перебуває за кордоном. Їх син надалі проживає з ним (позивачем) в м. Івано-Франківську. Відповідачка жодним чином не заперечувала щодо проживання малолітнього сина з ним, який, у свою чергу, водив дитину у заклад дошкільної освіти у місті Івано-Франківську та уклав декларацію з лікарем-педіатром.
В подальшому ОСОБА_2 виїхала за кордон на постійне місце проживання, будь-якого спілкування між ними немає та жодних спроб спілкуватися з дитиною за останні два роки вона не вчиняла, сина не бачила та не цікавилася його вихованням та утриманням. Син перебуває на повному самостійному утриманні та вихованні його (позивача), а відповідачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, позивач самостійно займається розвитком дитини, водить та забирає зі школи, дитина відвідує позакласні заняття, забезпечує продуктами харчування, одягом, шкільним приладдям та всім необхідним для гармонійного розвитку та навчання, у разі необхідності батько забезпечує дитині візити до лікаря. 
За таких обставин просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-3). 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням (заочним) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про те, що в разі продовження ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона буде позбавлена батьківських прав (а.с.104-109).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з положень ст.150, 164,165, 166 Сімейного кодексу України, встановивши,  що  позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження винної поведінки матері та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, враховуючи найкращі інтереси дитини, дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудорова О.О., подав апеляційну скаргу з мотивів його незаконності та необґрунтованості. 
Вказує, що звертаючись до суду, позивач зазначив, що відповідачка самоусунулася від виховання сина ОСОБА_3 .
У рішенні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2020 року у справі №345/2549/20 про розірвання шлюбу встановлено, що син  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком. Наголошує, що фактично дитина проживала з батьком ще до розірвання шлюбу. Відповідачка протягом тривалого часу самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та проживає за кордоном, що підтверджується витребуваною в ході розгляду даної справи інформацією, зокрема з Державної прикордонної служби.
Вказує, що сама поведінка відповідачки ОСОБА_2 під час розгляду даної справи (ігнорування процесу) вказує на її повну незацікавленість щодо наявності чи відсутності у неї батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 . Крім того, відповідачка не з`явилася на розгляд справи комісією Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та в судові засідання. В той же час, допитана під час засідання комісії мати відповідачки заявила, що їй не відоме місце перебування її дочки (відповідачки ОСОБА_2 ).
Натомість, позивач одноосібно займається вихованням та утриманням дитини, його навчанням, здоров`ям, розвитком.
Зазначає, що висновок Служби у справах дітей про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав не спростовує того, що мати дитини майже три роки не проживає в Україні, як і не спростовує того факту, що а ні до школи, а ні у заклади охорони здоров`я, а ні на позашкільні заняття (секції) дитину водить тільки батько. 
Зазначене свідчить про неналежне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання, піклування та утримання сина та не може ігноруватися судом.
За наведених обставин просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.113-117).
Позиція інших учасників справи
Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
У судове засідання не з`явилася відповідачкаОСОБА_2 , хоча належним чином повідомлена про розгляд справи у спосіб направлення рекомендованої поштової кореспонденції, яка повернута суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (орган опіки та піклування) у судове засідання не з`явився, хоча орган місцевого самоврядування про день, місце та час розгляду справи повідомлений належний чином у спосіб направлення судового повідомлення в електронний кабінет через підсистему «Електронний суд».
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.
Вислухавши доповідь судді,  пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , і його представника адвоката Дудорової О.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Фактичні обставини справи        
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 16.08.2016 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 (а.с.7). 
На підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2020 року у справі №345/2549/20, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з батьком (а.с.5-6).
Згідно довідки №7173 від 29.04.2024 року, виданої Департаментом адміністративних послуг м. Івано-Франківськ, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.10).
Згідно довідки ліцею № 25 Івано-Франківської міської ради № 183 від 13.05.2024 року,  ОСОБА_4 навчається у 2-Е класі Ліцею № 25 Івано-Франківської міської ради. Зі слів класного керівника, вихованням дитини займається батько, мати участі у вихованні дитини не бере, батьківські збори не відвідує (а.с.11).
Із змісту довідки № 6 від 22.05.2024 року, виданої Громадською організацією «Івано-Франківська обласна федерація Зендокай будо карате», встановлено, що ОСОБА_1 активно приймає участь у житті неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , а саме вносить кошти за тренування дитини у клубі «Колізей», піклується його матеріальним забезпеченням на тренуваннях та змаганнях та активно підтримує дитину з моральної точки зору (а.с.12).
На адвокатський запит Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» надано відповідь за № 280/69 від 23.05.2024 року, де зазначено, що за медичною допомогою до Структурного підрозділу «Міська дитяча поліклініка» КНП «ЦПМКДД» (в тому числі з метою призначення лікування) для з ОСОБА_4 звертається батько дитини ОСОБА_1 , батько рекомендації лікарів виконує (а.с.13).
Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України про перетин державного кордону України станом на 18.03.2025 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , востаннє 10.06.2024 року в`їхала на територію України та 25.06.2024 року виїхала за межі України та не в`їжджала по даний час (а.с.87).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14.03.2025 року №295 з метою соціального захисту малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільність позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80-84).
Застосовані норми права 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
 За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Безперечно, ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати і у пасивній поведінці одного або обох батьків щодо участі у вихованні дитини, але ці обставини мають бути доведені в контексті умислу, спрямованого на невиконання батьківських обов`язків і ухилення від виконання таких.
Позбавлення батьківських прав відповідачки щодо дитини по своїй суті є розлученням матері з дитиною, оскільки правовими наслідками такого позбавлення є втрата особистих немайнових прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання, втрата можливості бути законним представником дитини, а також втрата інших прав, заснованих на спорідненості з дитиною.
Ці обставини вірно враховані органом опіки та піклування під час надання висновку щодо позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, тому колегія суддів погоджується з таким висновком органу опіки та піклування. 
Беззаперечних доказів про те, що відповідачка взагалі не цікавиться життям дитини суду не подано. Проте, у матеріалах справи наявні докази про те, що мати дитини перебуває за кордоном, що дає суду підстави вважати про недостатню її участь у вихованні дитини. 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про винну поведінку відповідачки, яка виразилася у відсутності з її сторони піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання , підготовку до самостійного життя, відсутності інтересу до внутрішнього світу дитини, а також ненадання матеріального утримання дитині, необхідного для її культурного та духовного розвитку, забезпечення харчуванням тощо.
Враховуючи ті обставини, що відповідач проживає окремо від дитини, але суду не подано достатніх і беззаперечних доказів про те, що відповідачка не бажає приймати участь у вихованні дочки, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачці слід надати можливість виправити свою винну поведінку шляхом встановлення контакту з дочкою.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Суд з дотриманням приписів ЦПК України закону правильно і повно встановив фактичні обставини справи, вірно визначив правовідносини, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі викладено, керуючись ст. 374, 375, 381-384,ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дудорова Ольга Олегівна, залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
Головуючий        І.О. Максюта
Судді:        В.М. Барков
               І.В. Бойчук

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.