ПОСТАНОВА                                                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                            
 
17 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 638/16481/21
провадження № 61-10489св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
третя особа - Шоста харківська міська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Мальованого Ю. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Шоста харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування.
 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, та банківського вкладу. Оскільки ОСОБА_2 був людиною похилого віку, близьких родичів у нього не було, через постійні хвороби, які спричинили неможливість самостійного забезпечення власного існування, потребував сторонньої допомоги, 
ОСОБА_1 останні п`ять років проживав разом із ним, доглядав ОСОБА_2 , надавав йому фізичну допомогу, допомогу по господарству, забезпечував його потреби, придбавав продукти харчування, ліки, оплачував комунальні послуги та усі витрати, пов`язані з побутом, а після смерті займався його похованням. Вказане свідчить про те, що позивач проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.
 
Після смерті ОСОБА_2 позивач як спадкоємець четвертої черги звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва з підстав відсутності документів, які підтверджують родинні зв`язки зі спадкодавцем.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 останні п`ять років до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 та на банківський вклад, розміщений 
в Акціонерному товаристві «Банк «Форвард» (далі - АТ «Банк «Форвард»).
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2023 року 
в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення мотивовано тим, що надані позивачем до суду договір на поховання 
і досліджені в судовому засіданні оригінали квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг спадкодавцем за життя та позивачем після смерті спадкодавця не є належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування у цій справі. Власне ставлення позивача та його родини до ОСОБА_2 , придбання йому продуктів харчування, ліків, догляд, сплата комунальних послуг після його смерті, поховання спадкодавця не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами 
і обов`язками, що відповідно до статті 1264 ЦК України дає право на спадщину.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 
2023 року в частині відмови про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа -Шоста харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю задоволено.
 
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх п`яти років до дня його смерті.
 
В інший частині позов залишено без задоволення.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Встановлюючи факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх п`яти років до дня його смерті, апеляційний суд зробив висновок про доведеність юридичного факту того, що позивач був пов`язаний зі спадкодавцем ОСОБА_2 спільним побутом та взаємними правами 
і обов`язками - проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Апеляційний суд вказав, що наведені 
з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та в результаті відтворення показань свідків у суді апеляційної інстанції, а відповідач всупереч своєму процесуальному обов`язку вказаних обставин належними доказами не спростував.
 
Апеляційний суд не встановив підстав для визнання у судовому порядку за позивачем права на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_2 , оскільки з урахуванням доведеності факту спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини у справі немає доказів про наявність спору про право власності на належну на день смерті спадкодавцю квартиру. В результаті визнання позивача спадкоємцем четвертої черги він не позбавлений права у позасудовому порядку оформити у нотаріуса свої спадкові права.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
17 липня 2024 року Харківська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2023 року.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд в основу свого рішення поклав лише пояснення свідків, які не мають жодного документального підтвердження, що не є достатнім для встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. В матеріалах справи немає доказів ведення ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 спільного побуту, здійснення ними спільних витрат та придбання майна 
в інтересах сім`ї, придбання ліків і продуктів харчування. Надані позивачем квитанції про сплату житлово-комунальних послуг датовані після смерті 
ОСОБА_2 . Організація поховання і понесені у зв`язку із цим витрати здійснені вже після відкриття спадщини, що жодним чином не підтверджує факт проживання позивача однією сім`єю із ОСОБА_2 та не стосується предмета доказування, оскільки виходить за межі п`ятирічного строку до часу смерті спадкодавця, а отже, не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України. Заявник вказує, що обставини щодо надання позивачем допомоги та піклування про померлого не підтверджують факту наявності між ними відносин, притаманних сім`ї. Наявність у позивача документів спадкодавця ОСОБА_2 , ключів, вільного доступу до квартири не є доказами, що підтверджують факт проживання однією сім`єю позивача разом із ОСОБА_2 протягом п`яти років до дня відкриття спадщини. Заявник також вказує, що перебування позивача у зареєстрованому шлюбі у період з 17 липня 
2010 року до 28 листопада 2017 року виключає можливість визначити позивача таким, що входить до кола спадкоємців четвертої черги.
 
Інші аргументи учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Дзержинського районного суду м. Харкова.
 
01 жовтня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з постановою Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року в частині відмови 
в задоволенні позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України оскаржуване судове рішення в цій частині суд касаційної інстанції не переглядає.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
17 липня 2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року.
 
Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» ХМР від 23 січня 2023 року № 149/04-12/23 реєстрація права приватної власності на квартиру 
АДРЕСА_1 проведена 31 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на належну спадкодавцеві за життя квартиру та банківський вклад.
 
З договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 003825, акта на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 
10 березня 2021 року відомо, що організацією та проведенням поховання ОСОБА_2 займався ОСОБА_5 , який є батьком позивача.
 
Позивач також надав квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, 
з яких відомо, що оплату житлово-комунальних послуги за належну спадкодавцеві квартиру за життя здійснював особисто ОСОБА_2 , а після його смерті - позивач.
 
З інформаційних довідок зі спадкового реєстру відомо, що ОСОБА_2 за життя заповітів спадкодавець не складав, свідоцтво про право на спадщину після його смерті будь-якій особі не видавалося.
 
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шостої харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим державний нотаріус завів спадкову справу № 392/2021.
 
15 вересня 2021 року державний нотаріус виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю 
в матеріалах спадкової справи № 392/2021 документів, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем і ОСОБА_1 щодо передбачених законодавством черг у спадкуванні.
 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Встановлюючи факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх п`яти років до дня його смерті, апеляційний суд зробив висновок про доведеність юридичного факту того, що позивач був пов`язаний зі спадкодавцем ОСОБА_2 спільним побутом та взаємними правами 
і обов`язками - проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
В основу свого рішення апеляційний суд поклав покази свідків.
 
Проте колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду 
з огляду на таке.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зроблено висновок, що слідрозмежовувати сферу дії статті 74 СК України і статті 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.
 
Зі змісту заявлених вимог вбачається, що вимога про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
 
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
 
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
 
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 
2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі 
№ 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 
31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі 
№ 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 
08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц, від 26 жовтня 2023 року 
у справі № 522/10701/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22, від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 466/11802/21 (провадження № 61-2260св25).
 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи 
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зроблено висновок, що п`ятирічний строк, передбачений 
статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.
 
У вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду також звернув увагу на те, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.
 
За таких обставин, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
У постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі 
№ 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18) зроблено висновок, що обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про спадкодавця не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.
 
Власне ставлення позивача до спадкодавця ОСОБА_2 , періодичне придбання йому продуктів харчування та участь у сплаті комунальних послуг, а згодом 
і поховання, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що відповідно до статті 1264 ЦК України дає право на спадщину.
 
З урахуванням вказаного, на переконання колегії суддів, районний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів наявності обов`язкових ознак, притаманних сімейним відносинам (наявність спільного бюджету, харчування за спільні кошти, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які б підтверджували факт проживання позивача однією сім`єю протягом не менш як п`яти років до часу відкриття спадщини), у зв`язку із чим дійшов обґрунтовано висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 протягом понад п`ять років з метою прийняття спадщини як спадкоємця четвертої черги за законом, а самі по собі пояснення свідків не є достатніми для встановлення такого факту.
 
Апеляційний суд, встановлюючи факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років до дня смерті спадкодавця, на вказане уваги не звернув, у зв`язку з чим зробив неправильний висновок про доведеність факту спільного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю, тобто їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами і обов`язками.
 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, надав належну оцінку доказам, встановив усі обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, а тому, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції було помилково скасоване апеляційним судом.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково 
і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Оскільки постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Шоста харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єюскасувати і залишити в силі в цій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2023 року.

Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, судові витрати, понесені Харківською міською радою за подання касаційної скарги, у розмірі 1 816,00 грн слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Шоста харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю скасувати 
і залишити в силі в цій частині рішення Дзержинського районного суду 
м. Харкова від 24 квітня 2023 року.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 1 816,00 грн судових витрат.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	А. Ю. Зайцев    	
 	Є. В. Коротенко    	
 	В. М. Коротун    	
 	М. Ю. Тітов