ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9481/25 Справа № 175/5803/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Краснокутська  Н. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” посилалися на те, що 28 січня 2022 року між ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 102892230 в електронній формі. 16 липня 2024 року між ТОВ “Мілоан” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого ТОВ “Мілоан” передає (відступає) ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” приймає належні ТОВ “Мілоан” права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу №16072024 до ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №102892230 від 28 січня 2022 року та набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15105 грн., з яких: 10600 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3445 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1060 грн - заборгованість за комісією. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує. На підставі викладеного ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №102892230 від 28 січня 2022 року в сумі 15105 грн., з яких: 10600 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3445 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1060 грн - заборгованість за комісією, а також судові витрати у справі.
Рішенням  Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В апеляційній скарзі ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” просить рішення суду від 09 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів”, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача  ОСОБА_1 - адвокат Савко В.В. просить апеляційну скаргу ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” залишити без задоволення, рішення суду від 09 липня 2025 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
       У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Частиною 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
       Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено право позикодавця в разі прострочення позичальником чергової частини повернення позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних процентів.
       Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Статтею 1077 ЦК України встановлено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
       Закон України “Про електронну комерцію” визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
       У статті 3 Закону України “Про електронну комерцію” зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
       Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України “Про електронну комерцію” відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
       За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України “Про електронну комерцію” у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
       Відповідно до частини першої статті 12 Закону України “Про електронну комерцію” моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Звернувшись до суду із цим позовом, позивач ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” посилалося на те, що 28 січня 2022 року між ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №102892230 в електронній формі та підписано Миськом Є.В. ідентифікатором R78650 (а.с.6-10).
       Відповідно до п.п. 1.2 договору про споживчий кредит, сума (загальний розмір) кредиту становить 10600 грн у валюті українська гривня. Згідно з п.п. 1.3. договору про споживчий кредит, кредит надається строком на 30 днів з 28 січня 2022 року (строк кредитування).
Також сторони погодили умови споживчого кредиту відповідно до Паспорту споживчого кредиту та графіку платежів, згоду на які дав відповідач (а.с.10, 11). 
       16 липня 2024 року між ТОВ “Мілоан” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого ТОВ “Мілоан” передає (відступає) ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” приймає належні ТОВ “Мілоан” права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.14, 15).
       Згідно з п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісію з надання кредиту і проценти за користуванням кредитом), неустойкою (штраф/пеня) та/ або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
       Відповідно до п.1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
       Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу №16072024 до ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102892230 та набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15105 грн., з яких: 10600 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3445 грн - сума заборгованості за відсотками, 1060 грн - заборгованість за комісією. 
Звернувшись до суду із позовними вимогами, ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №102892230 від 28 січня 2022 року в сумі 15105 грн., з яких: 10600 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3445 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1060 грн - заборгованість за комісією, а також судові витрати у справі.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
       Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
       Відповідно до частини другої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
       Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.
       При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
       Відповідач ОСОБА_1 заперечував підписання ним вказаного договору про споживче кредитування, укладеного в електронній формі, та заперечував перерахування йому коштів за кредитним договором. Вказує на те, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження укладання кредитного договору та перерахування йому коштів за вказаним кредитним договором.
       Також відповідач заперечував отримання ним кредитних коштів, заперечував зарахування коштів за вказаним договором на його банківський рахунок.
       Надане позивачем платіжне доручення №38887552 від 28 січня 2022 року, відповідно до якого ТОВ “Мілоан” перерахувало 10600 грн. на кредитний рахунок №414960*87, отримувач ОСОБА_1 , призначення платежу — кошти згідно договору 102892230, не є належним доказом, оскільки відсутня печатка банку.
       Слід зазначити матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 102892230 від 28 січня 2022 року, який був укладений в електронній формі між ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 .
       Відомість про щоденні нарахування та погашення, витяг з Реєстру боржників 16 липня 2024 року до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, укладеного між ТОВ “Мілоан” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів”, на які посилався позивач у позові, не є первинними документами, які б підтверджували отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.
       Зазначені розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунки були складені, не може бути доказом наявності заборгованості за договорами, на якій наполягає позивач.
       Таким чином, ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надали доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту № 102892230 від 28 січня 2022 року, який був укладений в електронній формі між ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 , на банківський рахунок відповідача (реквізити банківської платіжної картки), позивачем не доведено фактичного користування відповідачем кредитними коштами, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 102892230 від 28 січня 2022 року.
       Крім того, надана позивачем копія договору факторингу є неповною, зокрема, Договір факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року містить лише відомості про розділи 1,2,9,10.
       Отже, позивач не довів факт набуття права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за зазначеними кредитним договором.
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Посилання в апеляційній скарзі на доведеність факту перерахування грошових коштів за вказаним договором про споживчий кредит №102892230 від 28 січня 2022 року є необґрунтованими належними та допустимими доказами у справі. 
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” — залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова