ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 вересня 2025 року 	м.Суми	

Справа №583/4052/24 
Номер провадження 22-ц/816/839/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року у складі судді Семенової О.С., ухвалене у м. Охтирка Сумської області 
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

у с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24 лютого 2006 року до 08 лютого 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Син сторін ОСОБА_4 досяг повноліття і продовжує навчання за державним замовленням на денній формі в Національному технічному університеті України «Київський політехнічних інститут імені Ігоря Сікорського», є студентом 1 курсу, групи ЛК-31 інженерно-хімічного факультету, що унеможливлює його влаштування на роботу та самостійне утримання. 
Позивачка вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, так як є працездатним, має постійне місце роботи та стабільний дохід, а також нерухомість - частини житлового будинку та частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 5000 грн, до закінчення ним навчання або до досягнення 23 років.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року з урахуванням виправлення, внесеного ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1600 грн. 
Визначено, стягнення проводити щомісячно, починаючи з 09 серпня 2024 року та до 30 червня 2027 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині визначеного розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5000 грн.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що розмір щомісячних витрат позивачки на утримання сина становить 17000 грн, докази витрат наявні у матеріалах справи. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та недієздатний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Звертає увагу, що після досягнення сином повноліття відповідач участі в утриманні сина не бере, не спілкується з ним, його життям не цікавиться.
Стверджує, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, має гарне здоров`я, задовільний майновий стан, у його власності перебуває нерухомість - частини житлового будинку та частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, у спільній сумісній власності його та дружини знаходиться автомобіль марки RENAULT MEGAN, 2006 року випуску, придбаний 17 серпня 2023 року та зареєстрований за дружиною відповідача ОСОБА_7 .
Відтак заявниця переконана, що ОСОБА_2 може надавати утримання своєму повнолітньому сину у розмірі 5000 грн на місяць.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити без змін рішення місцевого суду, апеляційну скаргу позивачки - без задоволення, при цьому зауважує, що обґрунтування апеляційної скарги зводиться виключно до переоцінки доказів та не доводить наявності у нього можливості сплачувати аліменти у більшому розмірів, ніж визначив суд.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2006 року. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2011 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки - ОСОБА_9 (а.с. 11-12). 
Син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття (а.с. 13), є студентом 2 курсу групи ЛК-31 інженерно-хімічний КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання, навчається за держзамовленням і закінчує університет 30 червня 2027 року (а.с.127).
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з чоловіком ОСОБА_10 , сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с 18). 
Відповідач ОСОБА_2 з 23 листопада 2011 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 76), подружжя має двох малолітніх синів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 77-78).
Відповідач разом з дружиною та синами проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 79), житлового будинку та земельної ділянки за цією адресою належать ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 23).
ОСОБА_2 працює за трудовим договором у ФОП ОСОБА_14 на посаді водія навантажувача, нарахована заробітна плата (до відрахування податків і зборів) з квітня до липня 2024 року становить по 8200 грн на місяць, за липень 2024 року – 8400,00 грн, за серпень 2024 року – 8023,57 грн (а.с. 51-53, 81). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані по справі докази свідчать про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на повнолітню дитину у розмірі 1600 грн.
Колегія суддів погоджується із рішенням суду та не вбачає підстав для зміни присудженого до стягнення розміру аліментів.
Так, відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.
Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У справі, яка переглядається судом першої правильно встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 продовжує навчання в університеті за державним замовленням на денній формі навчання, самостійного доходу не має, потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є особою працездатного віку, працює та має можливість надавати матеріальну допомогу сину на період навчання. 
Визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача, розмір його доходу, а також перебування на його утриманні ще двох малолітніх синів.
Позивачка не довела, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в більшому розмірі, ніж визначив суд.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Тобто визначення утримання на повнолітнього сина у більшому розмірі, ніж визначив місцевий суд можливо, зокрема, у разі доведення наявності у батька такої можливості.
Звертаючись з апеляційною скаргою позивачка наголошувала, що розмір витрат, який вона щомісячно несе на утримання сина становить 17000 грн. Проте достатніх доказів саме таких витрат, понесених нею протягом одного місяця, заявниця до суду не надала. 
Твердження позивачки про перебування на її утриманні доньки ОСОБА_15 не мають жодного зв`язку з доведенням майнових можливостей відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, а тому також відхиляються апеляційним судом.
На підтвердження майнового стану відповідача ОСОБА_1 зазначила про перебування у його власності частини житлового будинку, де він проживає з сім`єю, земельної ділянки за цією ж адресою, а також придбання дружиною відповідача транспортного засобу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що цього житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_2 за договором міни у 2015 році, а частина цього майна - у порядку спадкування у 2017 році (а.с. 23).
Проте набуття у власність відповідачем частини у праві власності на об`єкт нерухомого майна десять років тому та частини у порядку спадкування не свідчить про високий рівень його доходів на час розгляду цієї справи.
Відповідач не заперечує, що у 2023 році на ім`я його дружини був зареєстрований транспортний засіб RENAULT MEGAN, 2006 року випуску, проте зауважив, що автомобіль придбаний за її власні кошти, тобто у нього не виникло права спільної сумісної власності на цей автомобіль.
Позивачка також не надала доказів того, що ОСОБА_2 долучався до придбання вказаного транспортного засобу та має права на нього.
Ураховуючи, що позивачка не довела можливостей відповідача оплачувати аліменти синові у більшому розмірі, ніж визначено місцевим судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1600 грн.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов