ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/2907/25	
                                                                                          Суддя І інстанції – Батрак І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, його скасування, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №083850012782 від 13.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності з 10.03.1989 по 28.03.1989, з 25.11.1990 по 28.10.1995 та з 25.12.2002 по 31.03.2004;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 10.03.1989 по 28.03.1989, з 25.11.1990 по 28.10.1995 та з 25.12.2002 по 31.03.2004, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 05.03.2025 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №083850012782 від 13.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди її роботи з 25.11.1990 по 28.10.1995 згідно із записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 01.03.1991, з 25.12.2002 по 31.03.2004 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 03.08.1981, з 10.03.1989 по 28.03.1989 догляду за дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2025 про призначення пенсії за віком.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Посилається на правомірність рішення від №083850012782 від 13.03.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу.
В письмовому відзиві позивач просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 05.03.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Луганській області.
Так, рішенням відповідача №083850012782 від 13.03.2025 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29    років). Вік заявниці 62 роки 7 місяців 27 днів. За наданими документами страховий стаж складає 23 роки 10 місяців 6 днів. За розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди: догляду з 10.03.1989 по 28.03.1989 за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку у зв`язку з відсутністю документів про здійснювала догляду за дитиною до 3-річного віку; роботи з 25.11.1990 по 28.10.1995 у колгоспі (КСП) ім. Куйбишева за записами трудової книжки колгоспника від 01.03.1991 НОМЕР_1 , оскільки інформацію про трудову участь в громадському господарстві внесено з порушенням вимог п. 6 Основних положень №310, підстави для внесення запису про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом. У двох архівних довідках від 18.02.2025 № 05-07/Г-389 (під однією датою видачі та одним номером), які видані Державним архівом Запорізької області, наявна інформація про неможливість надання довідок про фактично відпрацьовані вихододні та відсутність документів про роботу у 1993 році. Ім`я та по батькові зазначено скорочено, відсутня інформація, що з такими ініціалами інші особи на підприємстві не працювали; роботи з 25.12.2002 по 31.03.2004 у ПП ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі звітності до Пенсійного фонду та інформації про сплату страхових внесків.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась із даним позовом до суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2        статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені        Конституцією        та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
В свою чергу, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №083850012782 від 13.03.2025 про відмову в призначенні пенсії вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком слугувала відсутність у неї необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу позивача не було зараховано наступні періоди:
- з 10.03.1989 по 28.03.1989 період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку у зв`язку з відсутністю документів про здійснювала догляду за дитиною до 3-річного віку; 
- з 25.11.1990 по 28.10.1995 період роботи у колгоспі (КСП) ім. Куйбишева за записами трудової книжки колгоспника від 01.03.1991 НОМЕР_1 , оскільки інформацію про трудову участь в громадському господарстві внесено з порушенням вимог п. 6 Основних положень №310, підстави для внесення запису про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом. У двох архівних довідках від 18.02.2025 № 05-07/Г-389 (під однією датою видачі та одним номером), які видані Державним архівом Запорізької області, наявна інформація про неможливість надання довідок про фактично відпрацьовані вихододні та відсутність документів про роботу у 1993 році. Ім`я та по батькові зазначено скорочено, відсутня інформація, що з такими ініціалами інші особи на підприємстві не працювали; 
- з 25.12.2002 по 31.03.2004 період роботи у ПП ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі звітності до Пенсійного фонду та інформації про сплату страхових внесків.
Колегія суддів, проаналізувавши підстави незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області до страхового стажу ОСОБА_1 періодів догляду за дитиною та періодів роботи, зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
За змістом статті 181 Кодексу законів про працю України, що узгоджується з положеннями статті 56 Закону №1788-ХІІ, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.
Отже, до загального стажу, що дає право на пенсію за віком, зараховується час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до заяви про призначення пенсії було надано копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 14.06.1986 серії НОМЕР_3 .
При цьому, у період з 01.09.1987 року по 09.03.1989 року позивач працювала на посаді економіста в Інспекції Держстраху Володарського району Донецької області.
Враховуючи вищевикладене, період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку підлягає зарахуванню до загального трудового стажу за виключенням періодів роботи, зокрема в межах спірного періоду з 10.03.1989 по 28.03.1989.
В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до записів 1-3 трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 01.03.1991 у період з 25.11.1990 по 28.10.1995 позивач була членом колгоспа (КСП) ім. Куйбишева на посаді бухгалтера, заступника бухгалтера.
Зазначені записи у трудовій книжці виконані акуратно, містять відомості про встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та виконання річного мінімуму трудової участі за спірні періоди, а також посилання на відповідні накази, засвідчені підписом посадових осіб та відбитками печатки.
Також на підтвердження спірного періоду своєї трудової діяльності позивачем були також надані архівні довідки Державного архіву Запорізької області від 18.02.2025 №05-07/Г-389, якими також підтверджено роботу позивача у період 1990-1995 років в колгоспі (КСП) ім. Куйбишева.
Поряд з цим, з приводу виявлених відповідачем недоліків у поданих позивачем документах, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
На переконання колегії суддів, скорочення ім`я та по-батькові позивача в архівних довідках, здійснення запису про звільнення з роботи іншим кольором та відсутність інформації в архівних довідках про вихододні та даних про роботу позивача у 1993, за наявності такої інформації в трудовій книжці колгоспника, не є такими, що викликають сумнів у достовірності спірних періодів роботи у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 01.03.1991.
За наведених обставин, колегія суддів робить висновок про протиправність незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області до страхового стажу позивача періоду її роботи з 25.11.1990 по 28.10.1995.
Поряд з цим, щодо відсутності в Реєстрі звітності Пенсійного фонду та інформації про сплату судових внесків за період роботи позивача з 25.12.2002 по 31.03.2004, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частин 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Виходячи із змісту наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції вважає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність незарахування відповідачем до страхового стажу позивача період її роботи з 25.12.2002 по 31.03.2004.
Як наслідок, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №083850012782 від 13.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди її роботи з 25.11.1990 по 28.10.1995, з 25.12.2002 по 31.03.2004, догляду за дитиною з 10.03.1989 по 28.03.1989, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2025 про призначення пенсії за віком.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов