ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/261/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Статор» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Статор» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Статор» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просило визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 091585 від 26 листопада 2024 року на суму 17000 гривень, прийняту Державною службою України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року відмовлено у задоволені позову.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем складено Акт №АР063118 від 24.10.2024, яким зафіксоване порушення, який позивачу або його представнику не вручався.
У графі «Пояснення водія про причини порушення» Акта відсутній підпис уповноваженого представника ТОВ «СТАТОР».
Також, транспортний засіб MERSEDES-BENZ 8140 D, державний номер НОМЕР_1 належить ТОВ «ЕНЕРГО-ТРАПИЦІІ» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯТС-471707 від 24,04.2003р. Зважаючи на викладене, у державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті не було правових підстав для складення Акта.
Згідно податкової звітності стосовно нарахування та виплати заробітної плати за третій квартал 2024 р. серед працівників ТОВ «Завод» Статор» не рахується водій Носов Д.М., водій ОСОБА_1 . Згідно офіційної звітності на ТОВ СТАТОР» працюють і працювали на момент вчинення правопорушення інші особи.
У позивача «ТОВ «Завод СТАТОР» укладений і діяв на момент договір перевезення з ТОВ «Енерго-традиції» від 01.01.2024. 
Про перевезені вантажу 24.10.2024р. була складена ТТН за якою Замовником перевезення та вінтажовідправником був ТОВ «Завод СТАТОР» м. Запоріжжя, вантажоотримувачем АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», м. Дніпро, а автомобільним перевізником ТОВ «Енерго-традиції», водій ОСОБА_2 посвідчення ЯГА №280414.
Суд при прийнятті рішення виходив з того, що при проведенні рейдової перевірки перевізник - в особі водія ОСОБА_1 не надав зазначені документі представникам Укртрансбезпеки. 
Однак ТОВ «Статор» ніяким чином не пов`язаний із фізичною особою - ОСОБА_1 , ТОВ «Статор» не може відповідати за дії перевізника, за дії осіб, яких перевізник наймає на роботу,
Надана відповідачем ТТН №Р103 від 24.10.24, копію якої зроблено під час перевірки, відрізняється від ТТН Р103 від 24.10.24, яка є в позивача - тобто повернута позивачу перевізником після завершення перевезення. ТТН надана позивачем містить всі необхідні реквізити, а також відмітки відправника та отримувача про доставку вантажу. В той же час ТТН надана відповідачем не містить зазначеної інформації і відміток про отримання вантажу. ТТН надана позивачем є абсолютно достовірним документом про здійснення перевезення вантажу. В той же час позивач не може нести відповідальність - яку саме ТТН міг пред`являти водій перевізника з яким у позивача відсутні будь-які юридичні зв`язки.
Яка саме норма, положення, частина, абзац цієї статті Закону було порушено ТОВ «СТАТОР», який не був перевізником, власником не визначено, що унеможливлює встановити вину та порядок застосування відповідальності до винною особи.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що у відповідності до ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 4 Порядку № 422, водій транспортного засобу ОСОБА_1 пред`явив для перевірки посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; посвідчення водія серії НОМЕР_3 ; ТТН № Р103 від 24.10.2024.
Під час перевірки водій не надав посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки, заповнені тахокарти водія у кількості, що передбачена ЄУТР або бланк підтвердження діяльності та протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Водій, відповідно до ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.15 Порядку № 1567 повинен надати документи для перевірки уповноваженим посадовим особам.
Отже, на момент здійснення рейдової перевірки посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки було виявлено порушення вимог ст. 34, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», яке було зафіксоване в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.10.2024 №АР063118.
Водій ОСОБА_1 пояснень не надав, акт підписувати відмовився.
У позовній заяві позивач зазначав ТТН від 24.10.2024 автомобільним перевізником зазначено ТОВ «Енерго-Традиції», замовником та вантажовідправником визначено ТОВ «Завод Статор», вантажоодержувач - АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі». Водієм вказано ОСОБА_2 .
У момент проведення рейдової перевірки водій ОСОБА_1 , пред`явив ТТН № Р103 від 24.10.2024 в якій зазначено зовсім інші дані, а ні ж в ТТН, яку позивач надав до суду, а саме автомобільним перевізником визначено ТОВ «Завод Статор», замовником та вантажовідправником визначено ТОВ «Завод Статор», вантажоодержувач - АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі». Водієм в зазначеній ТТН вказано ОСОБА_1 , Також, зазначаємо, шо позивач не надав до суду підтверджуючих документів, які б спростовували або підтверджували трудові відносини між водіями та позивачем.
Відсутність письмового договору найму (оренди) транспортного засобу між «Завод СТАТОР» та ТОВ «Енерго-традиції» чи не надання такого договору до рейдової перевірки не спростовує факту, що позивач у спірних правовідносинах має статус автомобільного перевізника у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджено товарно-транспортною накладною № Р103 від 24 жовтня 2024 року, наданою водієм уповноваженим особам відповідача під час проведення перевірки.
Від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що акт має односторонній характер, і незрозуміло чи надавався цей акт на підпис водію чи ні. Тим самим чи не був позбавлений водій транспортного засобу надати документи стосовно автомобільного перевізника.
Як зазначалось і підтверджується документально ТОВ «СТАТОР» не має у власності вантажного транспортного засобу зазначеному у Акті.
У позивача - «ТОВ «Завод СТАТОР» укладений і діяв на момент договір перевезення з ТОВ «Енерго-традиції» від 01.01.2024. Відповідно до умов п.3.3. договору Доказом прийняття вантажу Замовника до перевезення є товаро-транспортна накладна з відміткою відправника. Доказом доставки вантажу одержувачу є довіреність одержувача і накладна підписана одержувачем.
Відповідно саме перевізник повинен відповідати за нормами ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також саме автомобільний перевізник відповідає, які саме товаросупровідні документи він використовує при наданні послуг перевезення та надає працівникам Укртрансбезпеки про перевірці.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що відповідно до п.п.21, 22, 25, 27 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис,
Щодо відсутності у власності позивача транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , відповідач зазначає, що відповідно до пункту 2.2 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Отже, відсутність письмового договору найму (оренди) транспортного засобу між «Завод СТАТОР» та ТОВ «Енерго-традиції» чи не надання такого договору до рейдової перевірки не спростовує факту, що позивач у спірних правовідносинах має статус автомобільного перевізника у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджено товарно-транспортною накладною № Р103 від 24 жовтня 2024 року, наданою водієм уповноваженим особам відповідача під час проведення перевірки.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відповіді на відзив та заперечення, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
24 жовтня 2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки проводилася рейдова перевірка на 429 км + 086 м а/д Н-08.
Відповідно до пункту 3, 4 Порядку № 422 уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки зупинений транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
У відповідності до статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 4 Порядку № 422, водій транспортного засобу ОСОБА_1 пред`явив для перевірки посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки: - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; посвідчення водія серії НОМЕР_3 ; ТТН № Р103 від 24 жовтня 2024 року.
У ході проведення здійснення рейдової перевірки посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки виявлено порушення вимог статті 34, статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», яке полягало у не забезпеченні водія протоколом перевірки та адаптації тахографа, наявність якого передбачена наказом КМУ № 340 від 07 червня 2010 року, Наказом МТЗУ № 385 від 24 червня 2010 року, що зафіксоване в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24 жовтня 2024 року №АР063118.
Згідно вказаного акту водій ОСОБА_1 пояснень не надав, акт підписувати відмовився.
26 листопада 2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ № ПШ 091585, якою за порушення статей 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений    Конституцією    та законами України.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344) регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами — суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. 
Відповідно до статті 1 Закону Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;  автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; документи на вантаж - документи, визначені відповідно до  Митного кодексу України, законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транзит вантажів», інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Як визначено статтею 34 Закону № 2344, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог  статті 21  цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов`язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов`язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п`ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 1 статті 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення..
Відповідно до частини 2 статті 48 Закону № 2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Частиною 1 статті 50 закону № 2344 визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). 
Відповідно до частини 8 статті 53 Закону № 2344 водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв. 
Згідно статті 18 Закону № 2344 з  метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).
Згідно з пунктом 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. (далі - ТЗ).
На підставі пункту 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Таким чином, законодавством визначено обов`язковість обладнання вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тон тахографами, а  у випадку відсутності тахографа водій вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тон повинен мати індивідуальну контрольну книжку, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування або повинен мати копію графіка змінності водіїв, що і є іншим способом контролю водіїв.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385).
За положенням п. 1.3 Інструкції, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які  проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або  вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 картка – картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі.
Контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів  та/або вантажів автомобільним транспортом.
ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР ( 994_016 ) функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.
Відповідно до п. 2.5. вищезазначеної Інструкції № 385 тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». 
Згідно п. 2.6. Інструкції № 385, ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа  або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа. 
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7. Інструкції № 385). У разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.
За приписами пункту 3.3. Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних  роботи  тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно з пунктом 3.5 Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу,  свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. 
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа. ( п. 3.6. Інструкції № 385)
Проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд дійшов до висновку, що положеннями статті 48 Закону № 2344 передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбаченої Інструкцією № 385 та Положенням № 340.
Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. 
Такий контроль здійснюють уповноважені органи Уктрансбезпека шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдових. 
У зв`язку з цим, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
До документів для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезеннях.
У постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 Верховний Суд зауважував на тому, що положеннями статті 48 Закону № 2344-III визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія – у разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.
Згідно зі статтею 34 Закону автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
Отже, контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 600/3906/22-а, від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17, від 19 серпня 2019 року у справі № 823/5035/15.
Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2024 року справа № 600/3906/22-а зазначив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником транспортного засобу. Під час перевірки у водія були відсутні належним чином заповнені щоденні реєстраційні листи обліку робочого часу, бланк підтвердження діяльності водія, які, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 6.1 Положення №340 та п. 3.3. Інструкції №385 повинні знаходитись у водія. При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується позивачем, у акті водієм транспортного засобу чітко зазначено, що тахокартою він не користувався, тому що не вміє. Таким чином, як правильно встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, під час проведення перевірки водій не надав належним чином заповнені щоденні реєстраційні листи обліку робочого часу – тахокарти.  При цьому, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявність у водія незаповнених тахокарт жодним чином не спростовує суті виявленого порушення.
Колегія суддів зазначає, що наведеними законодавчими та підзаконними нормативними правовими актами встановлено, що автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. До того ж, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567  (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова    перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з  додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання  Європейської угоди  ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У відповідності із приписами пункту 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
При цьому, за п. 25-27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з  додатком 5.
Системний аналіз вищенаведених положень свідчить, що Порядком № 1567 установлено обов`язок органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Водночас, неявка суб`єкта господарювання на розгляд такої справи не є перешкодою для її розгляду та прийняття відповідного рішення.
При цьому, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Такий висновок узгоджується із позицією, яку викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 280/1426/20, від 21 грудня 2023 року у справі № 560/11763/22, від 06 червня 2024 року у справі № 340/1617/22.
Крім того, положеннями Порядку № 1567 не установлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та прийняття органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року по справі № 820/4624/17.
Таким чином, факт необізнаності про дату і час розгляду справи про порушення автомобільного законодавства не може ставитись у вину відповідача і не оцінюється судом касаційної інстанції як порушення останнім пункту 26 Порядку № 1567.
Вказаний висновок узгоджується з правою позицією, яку викладено в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 280/1426/20.
Матеріали справи свідчать, що відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства.
При цьому будь-яких інших обов`язків з цього приводу Порядок № 1567 на нього не покладає, оскільки в межах спірних правовідносин законодавець передбачив лише повідомлення відповідної особи про час і місце розгляду справи про порушення, під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Як встановлено судом, 24 жовтня 2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки проводилася рейдова перевірка на 429 км + 086 м а/д Н-08. Уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки зупинений транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яким для перевірки посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки пред`явлено свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 власником якого є ТОВ «Енерго-традиції»; посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 ; ТТН № Р103 від 24 жовтня 2024 року, згідно якої ТОВ «Завод СТАТОР» є автомобільним перевізником, замовником та вантажовідправником.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданого до перевірки, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , що вказаний у товарно-транспортній накладній № Р103 від 24 жовтня 2024 року, належить ТОВ «Енерго-традиції».
Відповідно до пункту 2.2 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року  № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, відсутність письмового договору найму (оренди) транспортного засобу між «Завод СТАТОР» та ТОВ «Енерго-традиції» чи не надання такого договору до рейдової перевірки не спростовує факту, що позивач у спірних правовідносинах має статус автомобільного перевізника у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджено товарно-транспортною накладною № Р103 від 24 жовтня 2024 року, наданою водієм уповноваженим особам відповідача під час проведення перевірки.
Таким чином, у спірних правовідносинах перевізник не забезпечив водія протоколом перевірки та адоптації тахографа відповідно до вимог Положення № 340.
Щодо посилання скаржника на ТТН надану суду та те, що серед працівників ТОВ «Завод» Статор» відсутні водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавства, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Отже, відповідач обґрунтовано керувався наданами водієм документами.
Таким чином, відповідачем правомірно прийнято спірну постанову  про застосування до позивача штрафу, передбаченого ст.48 та абазом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» . 
За положенням ч. 2   ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Статор» залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров