ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа № 140/1534/25
адміністративне провадження № К/990/36333/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя Мачульський В.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року (судді: Ільчишин Н.В. (головуючий), Кухтей Р.В., Гуляк В.В.) у справі № 140/1534/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГВІНЕТ» до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «ГВІНЕТ» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «ГВІНЕТ») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 № 0113360702 форми «Р».
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  позивачу випадково стало відомо про існування у Волинському окружному адміністративному суді провадження у справі № 140/12369/24 за позовом ГУ ДПС у Волинській області до ТОВ «ГВІНЕТ» про стягнення податкового боргу та про ухвалення судового рішення від 09.12.2024 у цій справі про стягнення суми податкового боргу в розмірі 1 934 017,96 грн. В подальшому після ознайомлення з матеріалами зазначеної справи позивач дізнався про прийняття відповідачем відносно ТОВ «ГВІНЕТ» податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 № 0113360702 форми «Р», згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 1 912 331,30 грн. Зазначає, що податкове-повідомлення рішення прийняте на підставі акта перевірки № 8103/07-02/43858645 від 05.04.2024. Позивач зазначає, що ні про проведення відносно ТОВ «ГВІНЕТ» податкової перевірки у квітні 2024 року, ні про вимогу про надання для перевірки первинних документів щодо формування від`ємного значення з ПДВ за січень 2024 року, ні про ухвалення оскаржуваного податкового-повідомлення рішення нічого не було відомо. Вчасне неотримання зазначених документів позбавило позивача можливості реалізувати своє право на ознайомлення із ними до початку здійснення перевірки та подання відповідних пояснень й документів, що в свою чергу призводить до визнання перевірки - незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у контролюючого органу на прийняття акта індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення). Разом з тим, зазначає, що усі первинні документи за січень 2024 року, що стосуються імпортних операцій, у зв`язку з якими виникло від`ємного значення з ПДВ (ВМД та рахунки - інвойси, контракти ЗЕД з іноземними контрагентами) у Товариства є в наявності.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Волинській області від 08.05.2024 № 0113360702.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано пункти 79.2 статті 79, 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, оскільки копія наказу про проведення перевірки та повідомлення надіслані позивачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а конверт із вказаними документами із відміткою поштової служби повернувся на адресу контролюючого органу до початку проведення перевірки із зазначенням причин невручення. Проте, з досліджених з матеріалів справи документів судом встановлено, що відповідачем помилково не враховані норми пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо початку проведення перевірки не раніше 30 календарного дня, яку слід обраховувати із 08.03.2024, оскільки саме з цією дати позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку, а як вже зазначалось вище і встановлено судом перевірку контролюючим органом розпочато 25.03.2024.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Волинській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі № 140/1534/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГВІНЕТ» у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу № 655-п від 22.02.2024 та повідомлення №246 від 22.02.2024 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ГВІНЕТ» (код ЄДРПОУ 43858645), щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
ГУ ДПС у Волинській області підготовлено запит про надання документів до перевірки № 2224/6/03-20-07-02 від 22.02.2024. Копії вищевказаних документів контролюючий орган 22.02.2024 направив рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу підприємства - 43023, Волинська обл. м. Луцьк вул. Лідавська буд. 4.
Конверт з повідомленням про початок проведення перевірки, наказом та листом про надання документів, що стосуються предмету перевірки, було повернуто 08.03.2024 на адресу ГУ ДПС у Волинській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не заперечується сторонами у справі.
За результатами перевірки складено акт № 8103/07-02/43858645 від 05.04.2024 та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу підприємства - 43023 Волинська обл. м. Луцьк вул. Лідавська буд. 4, однак останній було повернуто на адресу ГУ ДПС у Волинській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання», даний факт також не заперечується сторонами по справі.
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 198.1, п. 198.2 та п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого неправомірно визначено податковий кредит у податковій декларації за січень 2024 року на загальну суму 54 503  284,00 грн, що призвело до завищення показників рядка 19 та рядка 21 декларації за січень 2024 року на суму 52 764  801,00 грн, та до заниження рядка 18 декларації за січень 2024 року «Позитивне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету» на суму 1 738  483,00 грн.
08.05.2024 на підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0113360702 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 738 483,00 грн та нараховано штрафні санкції в розмірі 173 848,30 грн.
Також судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, те що ГУ ДПС у Волинській області було направленні на адресу ТОВ «ГВІНЕТ» оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке також було повернуто, з відміткою поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Крім того, ГУ ДПС у Волинській області були складені акти про ненадання документів від 25.03.2024 № 862/07-02/43858645, від 26.03.2024 № 882/07-02/43858645, від 27.03.2024 № 919/07-02/43858645, від 28.03.2024 № 952/07-02/43858645 та від 29.03.2024 № 988/07-02/43858645.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано правові висновки Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/11112/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 380/23017/23, зокрема, що: у разі, якщо податковий орган провів перевірку за пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, в такому випадку вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу не підлягають застосуванню.
Контролюючий орган зазначає, що у зв`язку з неправильним застосуванням вказаних положень чинного податкового законодавства (з урахуванням того, що перевірка позивача була проведена за пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України) суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
8. Позивачем відзиву на касаційну скаргу надіслано не було.
9. Касаційний розгляд справи проведено в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша  статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
11. Перевіривши доводи касаційних скарг, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
12. У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги, дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення, зокрема, зазначаючи про те, що відповідачем дотримано пункти 79.2 статті 79, 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, оскільки копія наказу про проведення перевірки та повідомлення надіслані позивачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а конверт із вказаними документами із відміткою поштової служби повернувся на адресу контролюючого органу до початку проведення перевірки із зазначенням причин невручення. Проте, з досліджених з матеріалів справи документів судом встановлено, що відповідачем помилково не враховані норми пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо початку проведення перевірки не раніше 30 календарного дня, яку слід обраховувати із 08.03.2024, оскільки саме з цією дати позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку, а як вже зазначалось вище і встановлено судом перевірку контролюючим органом розпочато 25.03.2024. У зв`язку з чим, суди зазначили, що ГУ ДПС у Волинській області, розпочавши 25.03.2024 проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ГВІНЕТ», не перевірило у дотриманні однієї з обов`язкових умов для початку проведення такої перевірки (визначеною пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України), якою є вручення платнику податків письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки. На підставі зазначеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Суд зазначає про передчасність та помилковість таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Так, ключовим питанням у межах спірних правовідносин, є встановлення та перевірка додержання контролюючим органом процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, яка пов`язана з дотриманням ГУ ДПС у Волинській області вимог Податкового кодексу України щодо вручення платникові податку копії наказу та повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податковий кодекс України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 Податковий кодекс України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Глава 8 розділу II Податкового кодексу України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи Податкового кодексу України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Положення статті 79 Податкового кодексу України визначають особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, згідно з абзацами першим та третім пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України Верховний Суд дотримується усталеної позиції (постанова від 12 серпня 2020 року у справі № 160/2116/19), що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням положень пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати направлену кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.
У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що , копію наказу ГУ ДПС у Волинській області № 655-п від 22.02.2024 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ГВІНЕТ», повідомлення від 22.02.2024 № 246 та запит про надання документів від 22.02.2024 № 2224/6/03-20-07-02 було направленні рекомендованим листом з повідомлення про вручення за податковою адресою позивача. Однак, такі документи разом з поштовим листом повернулися 08.03.2024 до ГУ ДПС у Волинській області з відміткою на довідці Укрпошти про невручення адресату, причина - «за закінченням терміну зберігання».
З урахуванням зазначеного, а також встановлених у цій справі обставин, суди обґрунтовано зазначили, що у розумінні пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України днем вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, а також запиту про надання документів є саме - 08.03.2024. Отже, саме після 08.03.2024 позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку. Відповідно, після указаної дати і відповідач набув законних повноважень на проведення спірного контрольного заходу. Саме після вказаної дати необізнаність позивача з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку із отримання поштової кореспонденції без поважних причин і не може розцінюватись на користь платника податків. При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Відповідно до акта перевірки від 05.04.2024 №8103/07-02/43858645 ГУ ДПС у Волинській області про результати документальної позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «ГВІНЕТ», дана перевірка проводилась з 25.03.2024 по 29.03.2024.
Суд зазначає, що враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, а також встановлені у справі, що розглядається обставини, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідачем було дотримано пункти 79.2 статті 79, 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, оскільки копія наказу про проведення перевірки та повідомлення надіслані позивачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а конверт із вказаними документами із відміткою поштової служби повернувся на адресу контролюючого органу до початку проведення перевірки із зазначенням причин невручення.
Крім того, абзацом другим пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах перевірка позивача проводилась з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість. Тобто податковий орган провів перевірку за пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, отже, в даному випадку вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу не підлягають застосуванню.
При цьому, зазначений вище виняток щодо недотримання тридцятиденного строку між датою надсилання наказу про призначення перевірки та її початком, який діє для перевірок, пов`язаних із достовірністю нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість, не звільняє податковий орган від загального обов`язку, передбаченого абзацом першим пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України. Тобто, контролюючий орган все одно зобов`язаний вручити платнику податків копію наказу про призначення перевірки перед її початком, але без необхідності очікування 30 днів між надсиланням та початком перевірки.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/11112/23 та від 20 лютого 2025 року у справі № 380/23017/23.
Таким чином, Суд зазначає, що оскільки у цій справі судами першої та апеляційної інстанції встановлено (що не спростовується та не заперечується сторонами у справі жодними належними, допустимими та достатніми доказами), що відповідачем було ознайомлено платника податків з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення у встановлений законом спосіб до її початку проведення (ознайомлено - 08.03.2024, початок проведення перевірки - з 25.03.2024) і така перевірка проведена за пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України (що виключає застосування вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу), то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що контролюючим органом було недотримано процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.
При цьому, Суд звертає увагу, що у справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 № 0113360702 форми «Р» виключно з висновків про не виконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, що є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Тобто, суди не переходили до перевірки та оцінки відповідної наявності/відсутності порушень податкового та/або іншого законодавства, що стало підставою для прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення.
Суд зазначає, що відповідач у касаційній скарзі обґрунтовував підстави для касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Однак, Суд зазначає, що у справі, що розглядається, в контексті спірних правовідносин суди першої та апеляційної інстанцій не встановили усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості здійснити касаційний перегляд справи із прийняттям остаточного судового рішення, яке б вирішило спір між сторонами, і реалізувати мету, з якою касаційне провадження було відкрито.
Суд зазначає, що положення статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
13. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. 
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
14. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно дослідити докази, надати належну правову оцінку як кожному окремому доказу та сукупності доказів, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
15. Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.
16. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
17. За правилами частин другої та четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених  пунктами 1-3  частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі № 140/1534/24 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова