Постанова
Іменем України
5 листопада 2025 року
м. Київ
Справа № 752/24526/20
Провадження № 61-14206св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу, 
учасниками якої є:
позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Ступнік Сергій Васильович (далі - адвокат позивачки),
відповідач - ОСОБА_2 (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Лакуста Олексій Іванович (далі - адвокат відповідача),
провстановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу
за касаційною скаргою позивачки на постанову Київського апеляційного суду від 5 вересня 2024 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Позивачка стверджувала, що спільно з чоловіком із жовтня 1978 року до жовтня 2013 року проживала однією сім`єю, з яких до липня 1993 року - у зареєстрованому шлюбі. За твердженням позивачки, сторони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільні побут, бюджет і витрати, зокрема і після розірвання шлюбу. Звернулася до суду з вимогою встановити факт спільного проживання з чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 8 липня 1993 року до 1 жовтня 2013 року включно. Відповідач заперечив проти спільного фактичного проживання однією сім`єю з позивачкою у вказаний період.
2.           Суд першої інстанції позов задовольнив, тоді як апеляційний суд відмовив. Мотивував тим, що вимога про встановлення юридичного факту як самостійна у позовному провадженні не забезпечує ефективний захист прав у справах про поділ майна, а є лише підставою для вирішення відповідної справи.
3.           У касаційній скарзі позивачка стверджувала, що відсутність окремої вимоги про поділ спільного сумісного майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, апеляційний суд не врахував докази, які є у матеріалах справи.
4.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи є ефективним способом захисту прав позивачки у позовному провадженні встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу за відсутності інших вимог і наявності заперечення відповідача щодо вказаного факту. Вирішив, що відповідь на це питання позитивна.
(2) Зміст позовної заяви
5.           У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову (т. 2, а. с. 45-46) просила встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 8 липня 1993 року до 1 жовтня 2013 року включно. Позов обґрунтувала так:
5.1.       Сторони з 28 жовтня 1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 8 липня 1993 року їхній шлюб був розірваний, але вони продовжили проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу: вели спільне господарство, мали спільні побут, бюджет, харчування, взаємні права й обов`язки як подружжя, піклувались один про одного, коли хтось хворів, спільно приймали рішення з питань, що стосувались найважливіших питань життя сім`ї
5.2.       Фактично подружжя спільно проживало з 8 серпня 1987 року до 4 листопада 2003 року за адресою: АДРЕСА_1 . 
5.3.       З грудня 2003 року до жовтня 2013 року сторони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . 
5.4.        ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_3 . Після її смерті сторони припинили спільне проживання як подружжя, почали проживати за різними адресами, перестали виконувати щодо один одного взаємні права й обов`язки, які притаманні подружній парі. 
5.5.       За весь час спільного проживання з липня 1993 року до жовтня 2013 року сторони відвідували спільних друзів і знайомих, проводили всі сімейні свята та подорожували разом, займалися побутовими питаннями, сплачували житлово-комунальні послуги, займались будівництвом спільного житла тощо. Впродовж спільного проживання сторін однією сім`єю за рахунок спільних коштів набули у приватну власність об`єкти нерухомого майна, які були зареєстровані за відповідачем.
5.6.       Встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне для вирішення долі спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання. Тому слід встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 8 липня 1993 року до 1 жовтня 2013 року.
(3) Зміст судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій
6.           29 січня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив. Мотивував так:
6.1.       Під час вирішення спору про поділ майна, яке набула сім`я, слід установити не лише факт спільного проживання сторін, але й обставини придбання майна внаслідок їхньої спільної праці.
6.2.       Позивачка додала до матеріалів справи фотознімки як докази того, що сторони з 1993 року до 2013 року разом проводили багато часу (подорожували, спільно відвідували батьків, відвідували сімейні свята - дні народження, весілля тощо). Вказані фотознімки, а також показання свідків підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період.
7.           7 березня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув із відповідача 40 000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги та 25 000,00 грн гонорару успіху.
8.           5 вересня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення та додаткове рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову і стягнення з позивачки на користь відповідача 1 276,95 грн судового збору. Мотивував так: 
8.1.       До 1 січня 2004 року закон не передбачав можливість встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
8.2.       Суд не розглядає вимогу окремого провадження про встановлення факту за наявності спору про право. Відповідний факт суд може встановити у позовному провадженні, але не за окремою вимогою, а під час розгляду спору про поділ майна. Суд першої інстанції встановив, що у сторін виник спір про поділ майна, яке позивачка вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, а встановлення факту спільного проживання необхідне позивачці для підтвердження права власності на спірне майно.
8.3.       За наявності спору про поділ майна ефективним способом захисту права позивачки є позов саме про поділ цього майна. Питання часу його набуття (у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу чи ні) є обставиною, яку суд може встановити під час розгляду справи з підтвердженням або спростуванням такого факту в мотивувальній частині рішення.
8.4.       Вимога про встановлення юридичного факту як самостійна вимога у позовному провадженні не забезпечує ефективний захист прав у справах про поділ майна; відповідний факт є лише підставою для вирішення спору про такий поділ. Задоволення вимоги позивачки не вирішує спору сторін і фактично потребуватиме окремого звернення до суду. Тому обраний позивачкою спосіб захисту є неналежним.
8.5.       Позивачка не надала належних і допустимих доказів спільного проживання сторін з 8 липня 1993 року до 1 жовтня 2013 року, під яким слід розуміти: постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою; збереження ними у такому житлі переважної більшості їхніх речей, зокрема щоденного побутового вжитку; сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них через особливості роботи/служби (несення військової служби, вахтовий метод роботи) має тривалий час бути відсутнім у цьому місці проживання; наявність спільного побуту, що передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільну участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги. 
8.6.       Лише 12 фотографій про спільне перебування сторін під час 5 подій впродовж 20-річного періоду та показань свідків, жоден із яких так і не надав свідчень про наявність у сторін спільних побуту, господарства, бюджету, не підтверджують факт спільного проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим. Цей суд не надав жодної оцінки доказам відповідача для спростування факту проживання останнього однією сім`єю з позивачкою без реєстрації шлюбу.
8.7.       Оскільки слід скасувати рішення суду першої інстанції, також треба скасувати додаткове рішення цього суду та стягнути з позивачки на користь відповідача суму судового збору.
(4) Провадження у суді касаційної інстанції
9.           24 жовтня 2024 року адвокат позивачки сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 33702/0/220-24 від 25 жовтня 2024 року), у якій просив скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції від 29 січня 2024 року в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до 1 жовтня 2013 року включно.
10.        18 листопада 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали.
11.        29 листопада 2024 року адвокат позивачки сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 37539/0/220-24 від 2 грудня 2024 року).
12.        14 лютого 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою поновив строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивачки на підставах, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
13.        20 жовтня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
14.        Позивачка мотивувала касаційну скаргу так:
14.1.    Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, притаманні сім`ї. Так, у разі встановлення наявності в осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки поняття домогосподарства. Останнім є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують і витрачають кошти. Взаємність прав і обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, звичаїв.
14.2.    Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Слід ураховувати, що проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року у справі № 212/10842/19, від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).
14.3.    Суд апеляційної інстанції не врахував, що докази у справі, зокрема показання свідків, переконливо ілюструють існування у спірний період спільного домогосподарства у сторін як основного атрибуту сімейного життя.
14.4.    Апеляційний суд вказав, що до 1 січня 2004 року закон не передбачав можливість встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Однак цей суд не оцінив те, що позивачка визначила період її проживання однією сім`єю з відповідачем із липня 1993 року до жовтня 2013 року включно, тобто з періодом із січня 2004 року до жовтня 2013 року.
14.5.    Відсутність окремої позовної вимоги про визнання права власності чи про поділ спільного сумісного майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 лютого 2024 року у справі № 569/18407/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 757/19682/18-ц).
14.6.    Суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне та справедливе рішення суду першої інстанції щодо суті спору та його додаткове рішення щодо розподілу судових витрат).
(2) Позиції інших учасників справи
15.        21 березня 2025 року адвокат відповідача сформував відзив на касаційну скаргу позивачки (вх. № 9090/0/220-25 від 24 березня 2025 року). Мотивував так:
15.1.    Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальним правилом покладається на позивача. Позивачка не надала доказів ведення спільного домогосподарства з відповідачем.
15.2.    Згідно з написами позивачки на доданих нею фотографіях п`ять із них зроблені в 1992 році, тобто, коли сторони ще перебували у шлюбі, у період, який виходить за часові межі предмета доказування.
15.3.    Відповідач із 2003 року почав постійно проживати з ОСОБА_4 , з якою створив сім`ю, мав спільний бюджет, спільний побут, друзів, та з якою досі перебуває у фактичних шлюбних стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_5 , - що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (старша донька сторін) і ОСОБА_7 (сусідка сім`ї відповідача та ОСОБА_4 ).
15.4.    Безпідставний позов є намаганням позивачки завдати моральної шкоди відповідачу через порушення принципу одношлюбності та суперечність моральним засадам суспільства.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
16.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
17.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. У касаційній скарзі позивачка просить переглянути постанову апеляційного суду в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу тільки з 1 січня 2004 року до 1 жовтня 2013 року включно. Тому Верховний Суд не переглядає оскаржену постанову в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 8 липня 1993 року до 31 грудня 2003 року включно.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи є ефективним способом захисту прав позивачки у позовному провадженні встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу за відсутності інших вимог і наявності заперечення відповідача щодо вказаного факту?
18.        Позивачка просила встановити факт спільного проживання з чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 8 липня 1993 року до 1 жовтня 2013 року. Відповідач проти задоволення цієї вимоги заперечував. Суд першої інстанції позов задовольнив. Апеляційний суд скасував це рішення й ухвалив нове - про відмову у задоволенні вимоги позивачки. Виснував, що до 1 січня 2004 року закон не передбачав можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а у період після вказаної дати вимога позивачки є неефективним способом захисту її права власності (задоволення цього позову не вирішить спір сторін про поділ майна та вимагатиме повторного звернення до суду). 
19.        Позивачка погодилася з відмовою у задоволенні її позову в частині періоду з 8 липня 1993 року до 31 грудня 2003 року. У касаційній скарзі стверджувала, зокрема, що обрала належний спосіб захисту щодо періоду спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до 1 жовтня 2013 року включно, а суд апеляційної інстанції не дослідив усі зібрані у справі докази. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає доводи позивачки частково обґрунтованими.
20.        Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
21.        Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
22.        Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та тертя статті 13 ЦПК України).
23.        Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя та четверта статті 12 ЦПК України).
24.        Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
25.        У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і низка інших юридичних фактів, належать до предмета доказування і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо відповідні факти пов`язані з будь-якими іншими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують вимоги та заперечення, у мотивувальній частині судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (пункт 32)).
26.        Якщо у сторін немає спору про поділ майна, вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід розглядати в порядку окремого (непозовного) провадження в цивільному судочинстві, що передбачає розділ IV ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (пункт 42)).
27.        Якщо у позивачки немає у цій чи іншій справах будь-яких вимог, крім вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (зокрема якщо суд інші вимоги залишив без розгляду), або якщо суд відмовив у задоволенні інших вимог через неналежність (неефективність) цих способів захисту, то слід розглянути та вирішити єдину вимогу про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за умови, що відповідач заперечує цей факт (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 серпня 2024 року у справі № 723/2176/16-ц, від 11 вересня 2024 року у справі № 127/22428/21 (пункт 37)).
28.        Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини: 
28.1.    Сторони з 28 жовтня 1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджує свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане райвідділом РАЦС Чернігівської області.
28.2.    8 липня 1993 року шлюб був розірваний, що підтверджує відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3 та відповідний актовий запис № 510. 
28.3.    Згідно з листом Територіального центру № 8048 РСЦ МВС в м. Києві № 8048/1346 від 27 листопада 2020 року за результатами проведення перевірки за Єдиним державним реєстром транспортних засобів встановлено, що за позивачкою зареєстрований транспортний засіб «Toyota Land Cruiser» з номерним знаком НОМЕР_4 й ідентифікаційним номером НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 12 жовтня 2005 року (далі - автомобіль).
28.4.    За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 232102350 від 11 листопада 2020 року: 
-                   квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності відповідачу; 
-                   1/2 квартири АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової приватної власності відповідачу; 
-                   нежилі приміщення з № 1 до № 14 (групи приміщень № 377) (в літері А), об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності відповідачу; 
-                   земельна ділянка  НОМЕР_7 з кадастровим номером 8000000000:82:445:0153 за адресою: АДРЕСА_6 , належить на праві приватної власності відповідачу; 
-                   машино-місце №  НОМЕР_8 загальною площею 10,8 кв. м у підземній автостоянці належить на праві приватної власності відповідачу; 
-                   квартира АДРЕСА_7 належить на праві приватної власності відповідачу; 
-                   квартира АДРЕСА_8 належить на праві приватної власності відповідачу; 
-                   96/1000 частки майнового комплексу - бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (літ. А, Б, В, Г, Д, Ж, З, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, Ф, І, ІІ) у будинку АДРЕСА_9 належать на праві приватної власності відповідачу; 
-                   904/1000 частки у статутному капіталі ТОВ «Природопромбудсервіс» належать на праві приватної власності відповідачу.
28.5.     ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , що підтверджує свідоцтво про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , видане Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 26 лютого 2019 року та відповідний актовий запис за № 1856. Батьками зазначені ОСОБА_4 та відповідач.
29.        За обставинами справи № 752/24526/20 у сторін немає спору про поділ майна. Позивачка відповідну вимогу не заявила. Також немає відомостей про наявність окремої справи щодо поділу спільного майна. Проти позову про встановлення факту проживання з позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідач заперечив у відзиві на касаційну скаргу, в апеляційній скарзі (т. 2, а. с. 174-185) та у відзиві на позовну заяву (т. 1, а. с. 59-62). Тому вимогу позивачки не можна розглянути в окремому провадженні, як і не можна виснувати про неефективність обраного позивачкою способу захисту. Висновок, який Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц, за таких обставин незастосовний. Отже, твердження апеляційного суду про обрання позивачкою неефективного способу захисту її прав у цій справі є необґрунтованим.
30.        Підстав вважати позов намаганням позивачки завдати моральної шкоди відповідачу немає. Твердження відповідача у відзиві на касаційну скаргу про те, що «позовні вимоги порушують принцип одношлюбності та суперечать моральним засадам суспільства», є безпідставними. Вимога до суду встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може порушувати ні принцип одношлюбності, ні моральні засади суспільства. Можливість розгляду судом такої вимоги передбачена у процесуальному законі та підтверджена судовою практикою Верховного Суду. Порушення моральних засад суспільства з боку відповідача у цій справі суд не встановлює. За обставинами справи суди попередніх інстанцій не встановили, що відповідач перебував або перебуває в іншому шлюбі, ніж той, в якому він перебував із позивачкою з 28 жовтня 1978 року до 8 липня 1993 року. 
31.        Колегія суддів погоджується з доводом касаційної скарги про те, що апеляційний суд не оцінив усі докази у справі, зокрема показання свідків ОСОБА_8 щодо ведення спільного господарства, ОСОБА_9 щодо розлучення сторін спору з метою отримання відповідачем квартири за місцем роботи, ОСОБА_10 щодо проведення спільного часу.
32.        Апеляційний суд вказав, що відповідач з 2003 року почав постійно проживати з ОСОБА_4 , однак відповідач у відзиві на позовну заяву (т. 1, а. с. 59-62) зазначив про інше, а саме про те, що вони почали проживати разом з початку 2005 року. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилися й інші обставини, про які відповідач вказав у відзиві на позовну заяву (т. 1, а. с. 59-62), зокрема, щодо купівлі 12 жовтня 2005 року автомобіля, право власності на який належить позивачці (див. лист Територіального центру № 8048 РСЦ МВС в м. Києві № 8048/1346 від 27 листопада 2020 року), але яким фактично користується відповідач. 
33.        Без дослідження відповідних доказів і встановлення чи спростування підтверджених ними обставин висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року до жовтня 2013 року не є належно обґрунтованим.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
34.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
35.        Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України). 
36.        Із урахуванням висновку про часткову обґрунтованість касаційної скарги позивачки через порушення апеляційним судом норм права його постанову в оскарженій частині слід скасувати, а справу передати до нього в цій частині на новий розгляд.
(3.2) Щодо судових витрат
37.        В оскарженій постанові апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції щодо суті спору та додаткове рішення цього суду про розподіл судових витрат. Оскільки Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволення вимоги позивачки про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року до 1 жовтня 2013 року включно, слід також скасувати цю постанову в частині скасування апеляційним судом додаткового рішення суду першої інстанції та розподілу судових витрат.
38.        За загальним правилом у судовому рішенні суд має розглянути всі заявлені вимоги, а також вирішити інші, зокрема процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема про розподіл судових витрат, є підставами для ухвалення додаткового судового рішення. Останнє - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення не може змінити суті основного або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені у судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною основного. У разі скасування останнього, ухвалене додаткове рішення втрачає силу (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17, від 28 лютого 2024 року у справі № 310/2210/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 9 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17 (361/6664/20), від 7 березня 2023 року у справі № 922/3289/21, Великої Палати Верховного Суду від 5 липня 2023 року у справі № 904/8884/21).
39.        З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги постанову апеляційного суду слід скасувати також у частині скасування додаткового рішення суду першої інстанції та розподілу судових витрат, які включно з понесеними у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції треба розподілити за результатами розгляду спору.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
у х в а л и в:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.           Постанову Київського апеляційного суду від 5 вересня 2024 року скасувати у частині:
-                   скасування рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року щодо задоволення позову про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до 1 жовтня 2013 року й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги, 
-                   скасування додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 7 березня 2024 року та 
-                   розподілу судових витрат. 
Справу у вказаній частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко