ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 жовтня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/1547/24
провадження № 22-ц/4809/1304/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Письменний О.А.,
за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»;
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 15 травня 2025 року (суддя Варакіна Н.Б.).

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов 

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до Фортечного районного суду м. Кропивницького з позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 631571194 у розмірі 180 444,99 грн. 
В обґрунтування вимог зазначено, що 19 січня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», найменування якого 12 серпня 2022 року змінено на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - Банк), та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали угоду про надання споживчого кредиту №631571194 (далі – Кредитний договір).
Згідно з умовами Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.
Стверджує, що Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Проте, Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.
Вказує, що з метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу Позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку відповідачем залишено без реагування.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.
Відзив на позовну заяву
Відповідно до поданого до суду першої інстанції відзиву відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що заперечує факт підписання ним Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» з Додатком № 4, тарифами щодо рахунку № НОМЕР_1 . Вважає, що за відсутності договору Банком з рахунку № НОМЕР_1 списувалась щомісячна оплата РКО, процентів за користування кредитом, а також були встановлені нові кредитні ліміти, що використовувались для фактичного кредитування власних доходів за рахунок відповідача. Вказує на розбіжності між змістом досудових вимог та наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 35б-37 том 1).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 15 травня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 180 444,99 грн; здійснено розподіл судових витрат. 
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з тієї обставини, що станом на 17 липня 2023 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 180 444,99 грн.
Враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору, а також ним не було спростовано обставин, на які позивач посилається як на підставу позову, суд вважав позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
При цьому судом зважено на те, що відповідач, заперечуючи позовні вимоги та непогоджуючись з наданими позивачем розрахунками, своїх доказів та контррозрахунків не надав.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі,  ОСОБА_1  оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовити у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, формальним, винесеним без дослідження доказів сторін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щодоговір, який слугує підставою позову, є угодою про відкриття відновлювальної кредитної лінії, характер зобов`язань за яким є гнучким: клієнт отримує доступ до ліміту, а не разову суму, користується коштами, повертає та може знову користуватись у межах ліміту. Вказує, що протягом усього строку дії договору не було жодного прострочення чи касового розриву, що свідчить про належне виконання ним своїх зобов`язань. 
Зауважує, що лише у травні 2022 року банк раптово заявив про виникнення заборгованості, не надавши жодного підтвердження зміни умов або причин такого виникнення. 

Вважає, що позивач сам припинив виконання своїх зобов`язань щодо обслуговування рахунку та надання клієнту необхідної інформації. У свою чергу, зазначені порушення унеможливили захист прав відповідача, зокрема, щодо надання до суду контррозрахунку заборгованості. 

На переконання скаржника, суд порушив принципи змагальності та об`єктивності, оскільки не дослідив зміст письмових пояснень відповідача, його доводів про блокування рахунків, обставин щодо зміни умов договору та законності списань з рахунку. 

Також посилається на недоведеність позивачем вимог позову та неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором саме через дії банку та внесення його до санаційного списку США.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 15 травня 2025 року залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений строку усунути недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 01 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 06 серпня 2025 року підготовчі дії у справі закінчено; справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді на 11 год. 30 хв. 01 жовтня 2025 року.

У відповідності до вимог процесуального закону учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 45-48 том 2).

У судовому засіданні 01 жовтня 2025 року, заслухавши пояснення представника позивача та скаржника, апеляційний суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив, що проголошення судового рішення у справі відбудеться 13 жовтня 2025 року о 12 год. 45 хв.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
19 січня 2021 року АТ «Альфа-Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали угоду про надання споживчого кредиту № 631571194, зміст якої складають оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (Кредитний договір, а.с. 5-7 том 1).
Відповідно змісту до оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту від 19 січня 2021 року № 631571194 Позичальник запропонувала Банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
За умовами акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту від 19 січня 2021 року № 631571194 погоджено наступні умови кредитування з урахуванням побажань споживача:сума/ліміт кредиту – 27500,00 грн; спосіб надання кредиту – безготівковим шляхом; строк кредитування – 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту – 200000,00 грн; процента ставка – 35,99% річних, фіксована.

Оферта на укладання угоди підписана особистим підписом Позичальника, акцепт угоди підписаний представником Банку, тобто оферта відповідача була акцептована позивачем.

Факт отримання кредиту та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою за період з 19 січня 2021 року по 17 липня 2023 року (а.с. 12-15 том 1). Вказана виписка свідчать про те, що за Кредитним договором відповідачем здійснено витрат на суму 212977,03 грн, погашено заборгованість у сумі 51849,29 грн, поточна заборгованість на кінцеву дату виписки – 183029,16 грн.

На підтвердження існуючої заборгованості відповідача за Кредитним договором позивачем було надано до суду відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 11 том 1).

01 грудня 2022 року найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк» (а. с. 22 том 1). 

Позивачем на адресу позичальника направлялись досудові вимоги про усунення порушень від 10 квітня 2023 року та щодо виконання договірних зобов`язань від 12 січня 2024 року (а.с. 16-21, 38 том 1). 

Листом від 24 вересня 2024 року позивач повідомив місцевий суд, що відповідач є клієнтом Банку, на його ім`я відкриті десять карткових та один поточний у валюті долар США рахунки, а також надано відповідні виписки з рахунків (а.с. 51-195 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Загальними положеннями ЦПК України передбачено  обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
У справі, що переглядається, встановлено, що відповідач, особисто підписавши оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту, та Банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали Кредитний договір від 19 січня 2021 року № 631571194.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що твердження Банку про укладення Кредитного договору відповідачем не спростоване, а викладена у відзиві на позов позиція щодо не підписання Кредитного договору належними доказами не підтверджена.
Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
Колегією суддів враховано, що відповідач не спростував як факту отримання ним кредитних коштів за договором, так і факту їх використання. 
У контексті викладеного, колегія суддів звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
Колегією суддів зважено на те, що відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував доводи позивача.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, надані Банком виписки по рахункам Позичальника є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами.
Крім того, апеляційним судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, за якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Отже, з матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.

При цьому, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог у частині суми заборгованості, відповідач власного контррозрахунку заборгованості до суду не надавав. При цьому, відповідачем не підтверджено належними доказами доводи апеляційної скарги щодо ненадання Банком необхідної інформації для складення такого контррозрахунку.

Решта доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння спірних правовідносин. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
На переконання колегії суддів,скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, його аргументи, що стосуються предмету та підстав пред`явленого позову, були почуті та враховані. 
Оскільки наявності визначених ЦПК України підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено, у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 15 травня 2025 року, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

                                                                О. А. Письменний