ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1865/20  Номер провадження 22-ц/814/3832/25	Головуючий у 1-й інстанції Путря  О.Г.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2025 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., - 
       розглянувши у  відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 – адвоката Кумечко Марини Сергіївни на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року у справі за позовною заявою Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки ,-

В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року Перший заступник керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 06.09.2017 №9118-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва»; припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, відомості про державну реєстрацію якої внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.09.2017 за №22599800; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області; вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування позову вказував, що 06.09.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області прийнято наказ №9118-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва».
Згідно інформації (№214110196 від 26.06.2020) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.09.2017 внесено запис №22599800 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №1366160653240, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту.
Разом з тим, наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області №9118-СГ від 06.09.2017 року прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України та не може передаватись у приватну власність.
За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 364 КК України, відомості про яке внесені 18.05.2017 року до ЄРДР, досудове розслідування триває.
Вказує, що оскільки спірна земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, наявні підстави для задоволення позову.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року позовні вимоги Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування наказу, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Полтавської міської ради.
В задоволенні іншої частини вимог – відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, Кумечко М.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення про часткове задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме витребувати на користь держави в особі Полтавської міської ради з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 площею 0,12га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було протиправно, з порушенням прав та інтересів, зобов`язано гр. ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку з огляду на наступне.
ОСОБА_1 в листопаді 2024 р. добровільно звернувся до Полтавської міської ради із заявою про прийняття спірної земельної ділянки до комунальної власності, чим засвідчив своє небажання надалі володіти нею. Тобто ще до ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі відповідачем ОСОБА_1 було вжито всі можливі та залежні від нього дії для повернення земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 5324081900:00:001:0084, розташованої за межами населених пунктів на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади у встановлено законом порядку. 
Таким чином, вважає, що позовні вимоги Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах Держави в частині повернення земельної ділянки кадастровий номер 5324081900:00:001:0084, розташованої за межами населених пунктів на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади фактично вже були виконані ОСОБА_1 до моменту ухвалення судового рішення, що в свою чергу свідчить про відсутність потреби у примусі щодо повернення земельної ділянки, оскілки відповідач діяв у межах закону та проявив добросовісність і відкритість у своїх діях. 
Зазначає, що примусове зобов`язання в такому випадку буде надмірним заходом, що не відповідає інтересам ОСОБА_1 .
Крім того, вказує, що судом взагалі не було досліджено, що ОСОБА_1 вчинялися дії спрямовані на повернення земельної ділянки ще до ухвалення судом рішення – на стадії підготовчого провадження.
Вважає, що примусове зобов`язання повернути земельну ділянку буде юридично надмірним та позбавленим правової мети, оскільки не буде спрямованим на усунення правопорушення чи відновлення порушеного права, а лише формалізує ситуацію, яка врегульована між сторонами позасудовим шляхом.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники позивача та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області прийнято наказ №9118-СГ«Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва» (т.1, а.с. 14).
Згідно інформації (№214110196 від 26.06.2020) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.09.2017 внесено запис №22599800 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №1366160653240, а саме земельної ділянки з кадастровим номером5324081900:00:001:0084 площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту (т.1, а.с. 13).
18.05.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення № 42017171010000088 за ч.1ст.364 КК України, за фактом протиправної передачі на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у приватну власність земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва (т.1, а.с. 23).
Як вбачається з наданої Полтавським обласним управлінням водних ресурсів Схеми розміщення земельних ділянок, земельна ділянка з кадастровим номером5324081900:00:001:0084 розташована в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак (т.1, а.с. 35-зворот-36).
Відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи та експертизу з питань землеустрою, проведеної експертами Київського науково дослідного інституту судових експертиз від 04 вересня 2019 року № 29639/18-41/24238:24272/19-41 підтверджено розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак. Також, експертним висновком встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 не відповідає за змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату державної реєстрації земельної ділянки (т.1, а.с. 58-84).
Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання повернути земельну ділянку , місцевий суд виходи з того, що звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення у власність держави особі Полтавської міської ради незаконно наданої у власність земельної ділянки водного фонду.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.
Згідно із частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
У статтях 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні та інші природні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.
У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності (частина 1 ЗК України).
Отже, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Згідно із статтями 3,4 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води; природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.
До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
З наведеного вбачається, що водні об`єкти та землі водного фонду є національним багатством держави і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в водних ресурсах.
Усі водні об`єкти та землі водного фонду на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони протікають, та незалежно від права власності на них, становлять водний фонд та землі водного фонду України і перебувають під охороною держави. Водні об`єкти та землі водного фонду, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на землі водного фонду здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
На переконання колегії суддів матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка частково належить до земель водного фонду, яка в силу положень законодавства не може перебувати у приватній власності.
Таким чином, повернення спірної земельної ділянки на користь територіальної громади відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норм статті 152 Земельного кодексу України, статті 391 Цивільного кодексу України в зв`язку з порушенням органом виконавчої влади вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.
Згідно частини 1 статті15, частини 1 статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Пунктом б частини 1 статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Відповідно до статті 60 Земельного кодексу України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Такі ж норми наведені і в статті 88 Водного кодексу України.
Із наданої Полтавським обласним управлінням водних ресурсів Схеми розміщення земельних ділянок, земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 розташована в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак (т.1, а.с. 35-зворот-36). 
Крім того, відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, проведеної експертами Київського науково дослідного інституту судових експертиз від 04 вересня 2019 року № 29639/18-41/24238:24272/19-41 підтверджено розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак. Також, експертним висновком встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 не відповідає за змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату державної реєстрації земельної ділянки (т.1, а.с. 58-84).
Таким чином, в силу вимог Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка сформована за рахунок земель прибережної захисної смуги річки Коломак, та в силу Закону відноситься до земель водного фонду.
Згідно частини 2 статті 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Пунктом «ґ» частини 3 статті 83 та пунктом «г» частини 3 статті 84 ЗК України встановлено, що до земель комунальної та державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до статті 59 ЗК України громадянам із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг лише на умовах оренди лише для визначених законом цілей.
Інших підстав для набуття громадянами права на землі водного фонду прибережних захисних смуг Кодексом не передбачено.
Отже, спірна земельна ділянка, є землями комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.
Дане положення узгоджується із позиціями Великої Палати Верховного Суду викладених, в тому числі в постановах від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц та 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, наказ №9118-СГ«Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва» прийнятий 06.09.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області є незаконним (т.1, а.с. 14).
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц) (провадження № 14-452цс18), у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).
Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)).
Згідно частини 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Отже, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0084 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Полтавської міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 в листопаді 2024 р. добровільно звернувся до Полтавської міської ради із заявою про прийняття спірної земельної ділянки до комунальної власності, чим засвідчив своє небажання надалі володіти нею, а також те, що ним вчинялися дії спрямовані на повернення земельної ділянки ще до ухвалення судом рішення колегія суддів відхиляє, оскільки справа розглядалася більше 5 років і за цей час ОСОБА_1 не повернув та не перереєстрував спірну земельну ділянку на Полтавську міську раду, що і стало підставою для вирішення вказаної вимоги в судовому порядку.
Враховуючи викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Кумечко Марини Сергіївни на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : _______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна