ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/20360/23                                            Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Романишена І.П.,                                                                                                                                                        Суддя-доповідач Кобаль М.І.       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
        суддів                                  Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертаса Олега Федоровича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним тимчасового затримання транспортного засобу шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного інспектора з паркування відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертаса Олега Федоровича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) (далі - відповідачі, головний інспектор  Обертас О.Ф., Департамент транспортної інфраструктури) в якому просив:
- визнати протиправною і скасувати постанову головного інспектора  Обертаса О.Ф., про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № 0000423799 від 16.02.2023 року;
- визнати протиправним тимчасове затримання 16.02.2023 року головним інспектором Обертасом О.Ф., транспортного засобу, легкового автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2025 року повернуто  позовну заяву, особі яка її подала.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного. 
Так, матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2025 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України.
Приймаючи рішення про повернення позивачу позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, у суду відсутні підстави для його поновлення.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Підставою залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції зазначено, що позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, у відповідності зі  ст. 286 КАС України,  прохальну частини позовної заяви, надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку.
Після виправлення недоліків уточнену позовну заяву з заявою про поновлення строку надати для суду та у відповідності до кількості учасників справи.
На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2025 року, через підсистему «Електронний суд» 15.04.2025 року, від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог.
Щодо пропущеного строку для звернення до суду позивач в уточненій позовній заяві вказує, що в результаті порушення відповідачами вимог законодавства у позивача були відсутні дані, які згідно частини 5  статті 160 КАС України підлягали зазначенню у позовній заяві та документи, які повинні були додаватись до неї, у тому числі дані про орган, яким була складена оскаржувана постанова, номер та серія постанови, склад правопорушення. У зв`язку з тим, що позивач у той час не проживав у м. Києві, встановлення даних, необхідних для складання позовної заяви потребувало значного часу, в результаті чого позов було подано після закінчення встановленого законодавством строку, але у 10-денний строк з моменту отримання даних, необхідних для складання позовної заяви.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2025 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві ОСОБА_1  від 15.04.2025 про поновлення пропущеного строку на оскарження, продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити  інші підстави  для поновлення строку.
На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2025 року, через підсистему «Електронний суд»,  29.04.2025 року  надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення.
Відповідно до заяви про поновлення пропущеного строку звернення позивачем зазначено, що 16.02.2023 було здійснено тимчасове затримання належного позивачу транспортного засобу. Про зазначене затримання та місце знаходження транспортного засобу позивачу стало відомо у результаті звернення у телефонному режимі на лінію 102. На момент виконання оскаржуваної постанови позивачу не було відомо, ні про склад допущеного ним правопорушення, ні про орган, яким було накладено штраф (працівники уповноважених підрозділів Національної поліції чи інспектори з паркування), ні про вид акта індивідуальної дії, яким було накладено штраф, ні про суму накладеного штрафу.
Як зазначає позивач у заяві, останній був позбавлений можливості ознайомитись із обставинами та складом допущеного правопорушення і, як наслідок, своєчасно вирішити питання про доцільність оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також щодо отримання інших документів та даних, необхідних для складання позовної заяви.
При цьому, враховуючи, що позивач не проживав у м. Києві, йому не була зрозуміла організаційна структура виконавчих органів київського самоуправління та підпорядкування інспекторів з паркування.
Тільки 08.05.2023, після чергового затримання транспортного засобу, позивачу стало відомо, що інспектори з паркування являються посадовими особами відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).
Як зазначає позивач, 10.05.2023, засобами електронного зв`язку на адресу відповідача було направлено звернення про надання копій документів, пов`язаних із тимчасовим затриманням 16.02.2023 транспортного засобу позивача, а також щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Запитувані матеріали були надіслані на адресу позивача 30.05.2023, при цьому в зміст супроводжувальних листів було внесено, на думку позивача, завідомо неправдиві дані щодо дати звернення позивача - 24.05.2023 р.
Таким чином, апелянт зазначає, що зміг ознайомитись із обставинами та складом правопорушення, за скоєння якого його було притягнуто до відповідальності, з оскаржуваною  постановою серії 1КІ № 0000423799 від 16.02.2023, тільки в результаті ознайомлення із отриманими 30.05.2023 матеріалами.
На думку позивача, зазначені обставини є поважними для поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Дослідивши матеріали справи та доводи апелянта, суд апеляційної інстанції доходить висновку про пропуск строку позивачем на оскарження постанови серії 1КІ № 0000423799 від 16.02.2023, оскільки ОСОБА_1 було достеменно відомо про затримання власного транспортного засобу, відповідно і наявність оскаржуваної постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, що підтверджується зверненням позивача у телефонному режимі на лінію 102 саме 16.02.2023.
Окрім того, вказані обставини підтверджуються сплатою штрафу в розмірі 1929,40 грн. за вчинене правопорушення, квитанція № ТС79-0С2С-8001-КНТЕ від 16.02.2023 року (а.с.26), про що ОСОБА_1 зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачем.
Частиною 1 ст. 122 КАС України  передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 статті 122 КАС України).
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності є строк, визначений ст. 286 КАС України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Тобто, десятиденний строк звернення до суду починає свій перебіг саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.
КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства  процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи обставини справи, зазначені позивачем причини пропуску строку не можна вважати поважними, тобто такими, що не залежали від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.
Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Доводи апелянта про те, що тільки 08.05.2023, після чергового затримання транспортного засобу, позивачу стало відомо, що «інспектори з паркування» являються посадовими особами відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), не заслуговують на увагу суду та не можуть бути поважними причинами пропуску строку на оскарження вказаних дій.
Щодо доводів апелянта про те, що останньому стало відомо про порушення його прав після отримання лист від Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) лише 30.05.2023 року, і можливість ознайомитися з матеріалами притягненням його до адміністративної відповідальності, також не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки бездіяльність позивача тривала з моменту затримання транспортного засобу (16.02.2023), про яке ОСОБА_1 було достеменно відомо, що не спростовано останнім, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, до травні 2023 року. 
При цьому, будь-яких об`єктивних перешкод в отриманні правничої допомоги позивачем у лютому 2023 року і звернення до відповідача позивачем суд не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2025 року про повернення  позовної заяви в частині пропуску строку на оскарження постанови серії 1КІ № 0000423799 від 16.02.2023, відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, у зв`язку неповажністю причин такого пропуску строку.
Проте, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування десятиденного строку звернення в частині позовних вимог  про визнання протиправним тимчасове затримання 16.02.2023 року транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Як вже вище зазначалося судом та вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову №0000423799 було складено посадовими особами відповідача 16.02.2023 року. Також, 16.02.2023 відповідачем було здійснено тимчасове затримання належного позивачу транспортного засобу Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Про таке затримання та місце знаходження транспортного засобу позивачу стало відомо у результаті звернення 16.02.2023 у телефонному режимі на лінію 102.
У свою чергу, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 09.06.2023 року (вх.51125), що підтверджується штампом на першому аркуші позовної заяви та не заперечується сторонами.
Проте, судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, помилково не враховано, що адміністративний позов поданий 09.06.2023, окрім вимоги про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, містить позовну вимогу про визнання протиправним тимчасового затримання 16.02.2023 інспектором з паркування транспортного засобу позивача з підстав, незалежних від допущення/недопущення позивачем порушення правил зупинки чи стоянки. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказана позовна вимога була заявлена без пропущення строків, встановлених законодавством для оскарження дій суб`єктів владних повноважень, а тому адміністративний позов із такою позовною вимогою не підлягав поверненню, у зв`язку із порушенням позивачем строку, визначеного ст. 286 КАС України, яка містить особливості провадження, і відповідав строку звернення у шість місяців, передбачених КАС України.
Отже, судом першої інстанції не надано правову оцінку та не ухвалено рішення щодо однієї із позовних вимог, а саме: про визнання протиправним тимчасове затримання 16.02.2023 року головним інспектором Обертасом О.Ф. , транспортного засобу, легкового автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, що є підставою для скасування в цій частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2025 року про повернення  позовної заяви та направлення в цій частині на продовження розгляду.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми та помилково застосовано в частині позовних вимог ч.2  ст. 123 КАС України, оскільки позивачем не пропущено строк звернення в частині позовних вимог про визнання протиправним тимчасового затримання 16.02.2023 року головним інспектором Обертасом О.Ф. , транспортного засобу, легкового автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик.
Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Із змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. 
Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на викладені обставини, за наслідком розгляду апеляційної скарги, враховуючи наведені норми права, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності визначених ч.2  ст.123 КАС України  підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог, відповідно доводи апелянта про порушення судом першої інстанції процесуальних норм права є частково обґрунтованими, а тому оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню.
У зв`язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - частковому скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись ст.ст. 169, 242, 308, 310, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, -
     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну   скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2025 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог про визнання протиправним тимчасове затримання 16.02.2023 року головним інспектором Обертасом О.Ф., транспортного засобу, легкового автомобіля Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             О.М. Оксененко

Повний текст виготовлено 12.09.2025 року