ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 522/11142/22
провадження № 61-898св25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -  Приватне технічне підприємство «ГЕФЕСТ»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження  без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного технічного підприємства «ГЕФЕСТ» про розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії
 
за касаційною скаргою адвоката Сердюкова Бориса Леонідовича як представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року у складі судді Яреми Х. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Заїкіної А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.  Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати з 11 лютого 2021 року договір пайової участі у будівництві                      від 08 липня 2021 року № 08/07/21-КАР/2.4-НП; зобов`язати відповідача виконати             пункти. 7.4-7.5 вказаного договору у 7-денний строк.
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 08 липня 2021 року між нею (пайовик) і ПТП «ГЕФЕСТ» (забудовник) укладено договір пайової участі, за яким вона бере пайову участь у будівництві нежитлового приміщення площею - 99,5 кв. м та після повної виплати отримує його                                   у власність.
Позивач належним чином виконувала умови договору, сплачувала платежі, відповідно до графіка і  сплатила забудовнику кошти в сумі 2 522 384,53 грн. Проте згодом вона вирішила розірвати договір і направила ПТП «ГЕФЕСТ» письмове повідомлення від 28 січня 2022 року про дострокове припинення договору                            з 11 лютого 2022 року. 
 
Умовами договору передбачено право пайовика розірвати договір                                          в односторонньому порядку та отримати раніше сплачені за цим договором кошти.
 
Лист направлено кур`єрською службою на адресу забудовника:                                           вул. Спиридонівська, 10-15, м. Одеса, який повернувся з приміткою пошти «відмова від отримання». Письмове повідомлення відповідає умовам  пунктів 7.4, 8.5 договору. Крім цього, на виконання вимог пункту 7.5 договору позивач повідомила забудовнику номер свого банківського рахунка, на який забудовник мав повернути гроші. Забудовник гроші не повернув, не виконав вимог  умов договору. 
 
Після направлення забудовнику письмового повідомлення про розірвання договору ОСОБА_1 здійснила 04 лютого 2022 року ще один платіж за договором. Проте це не змінювало її бажання розірвати договір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 10 квітня 2024 року                                    у задоволені позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю підстав для задоволення позову. 
 
Позивач не дотримала встановленої процедури односторонньої відмови від договору.
Повідомлення про розірвання договору позивач направила на адресу, яку не можна ототожнювати з юридичною адресою відповідача.
 
Маючи намір відмовитись від договору, пайовик повинен направити забудовнику письмове повідомлення про відмову від цього договору та одночасно сплатити  кошти у розмірі 1 % від ціни паю, після чого забудовник має перейти до виконання умов пунктів 7.4.2 та 7.4.3 договору, а не вирахувати 1 % самостійно замість пайовика з коштів, що підлягають поверненню. Необхідність виконання пайовиком пункту 7.4.1 не обумовлено виконанням забудовником пункту 7.4.3 після отримання заяви про відмову від договору. 
 
Крім того, обов`язок забудовника повернути пайовику кошти протягом 10 робочих днів у разі односторонньої відмови його від договору обумовлений передачею забудовником третій особі прав на об`єкт нерухомості та отримання плати за об`єкт нерухомості повністю. Доказів того, що забудовник передав права на цей об`єкт третій особі і отримав за нього кошти, немає. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційного суду
Одеський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу адвоката Сердюкова Б. Л., який діє від імені ОСОБА_1 , залишив без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі адвокат Сердюков Б. Л. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 та постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17,                від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі                    № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц,                                  від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року                         у справах № 464/4574/15-ц та № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року                       у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц,                     від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня2020 року у справі № 287/587/16-ц, від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а, від 18 квітня 2018 року у справі                                                 № 753/11000/14-ц, від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17, від 19 липня 2023 року у справі № 753/2971/19, від 27 листопада 2019 року у справі                                 № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня            2020 року у справі № 24/260-23/52-6.
Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.  
 
Умовами договору не встановлено одночасне направлення вимоги про розірвання договору зі сплатою коштів у розмірі 1 % від договірної ціни паю. Договір не містить обов`язку сплатити 1 % окремо від платежів, які вже були сплачені, оскільки пункт 7.4.1 договору визначає розмір суми, а не встановлює порядок і строки її сплати. 
У разі неясності окремих умов договору їх застосування повинно здійснюватися на користь фізичної особи. 
 
Умовами договору передбачено обов`язок направити повідомлення, водночас не вимагається надання доказів отримання іншою стороною цього повідомлення.  Повідомлення про розірвання договору не вручено відповідачу, оскільки він відмовився від його отримання. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
24 лютого 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
08 липня 2021 року між ПТП «ГЕФЕСТ» (забудовник) і ОСОБА_1 (пайовик) укладено договір пайової участі у будівництві № 08/07/21-КАР/2.4-НП                   з додатком № 1 до договору від 08 липня 2021 року за умовами якого забудовник приймає пайовика у пайову участь в будівництві об`єкта капітального будівництва шляхом внесення пайовиком паю, у зв`язку з чим, після внесення паю повністю та прийняття об`єкта капітального будівництва в експлуатацію, пайовик отримує у власність об`єкт нерухомості у порядку, передбаченому цим договором (пункт 2.1 договору).
Об`єкт капітального будівництва - це багатоповерховий житловий будинок                       з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою (будівельною) АДРЕСА_1 . Нежитлове приміщення, будівельний номер 2.4, розташоване на 2-му поверсі житлового будинку, з договірною площею 99,5 кв. м. Орієнтовний термін закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію об`єкта - І квартал 2023 року.
 
Згідно з пунктом 4.1 договору пайовик зобов`язаний сплатити забудовнику 4 994 694,18 грн, що еквівалентно 179 214,00 дол. США.
 
Згідно з пунктом 4.2 договору оплата договірної ціни паю здійснюється пайовиком частками у національній валюті, з урахуванням 20 % ПДВ, відповідно до графіка. При цьому кожен черговий платіж, передбачений графіком, повинен бути здійснений пайовиком у такій сумі в національній валюті України, щоб на день оплати чергового платежу забудовник мав можливість придбати суму                             в доларах США, яка відповідає сумі відповідного чергового платежу в еквіваленті доларів США згідно з наведеним графіком з урахуванням витрат на придбання (не менше 2 %).
 
Згідно з пунктом 7.4 договору пайовик має право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку. У випадку односторонньої відмови пайовика від цього договору Сторони здійснюють наступні дії:
 
- пункт 7.4.1: пайовик зобов`язаний направити забудовнику письмове повідомлення про відмову від цього договору не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати розірвання цього договору. При цьому, у зв`язку із розірванням цього Договору в односторонньому порядку за ініціативою пайовика, останній зобов`язується сплатити забудовнику грошові кошти у національній валюті України за офіційним курсом долара США у розмірі 1 % від договірної ціни паю, визначеної у пункті 4.1 цього договору, в еквіваленті у доларах США.
 
- пункт 7.4.2: грошові кошти (їх частка), отримані забудовником відповідно до цього договору, повертаються забудовником пайовику протягом 10 робочих днів з моменту передачі забудовником третій особі прав на об`єкт нерухомості та отримання забудовником від третьої особи плати за об`єкт нерухомості повністю на розрахунковий рахунок та у розмірі, визначеному у відповідному договорі, який буде укладений між Забудовником та третьою особою.
 
- пункт 7.4.3: із грошових коштів, які забудовник зобов`язаний повернути пайовику відповідно до пункту 7.4.2. цього договору, забудовник має право утримати грошові кошти, передбачені пунктом 7.4.1. цього договору, пеню та штрафи, передбачені цим договором, якщо вони будуть нараховані забудовником, витрати по утриманню об`єкта нерухомості, а також штраф, передбачений пунктом 6.3 цього договору. Якщо грошових коштів, які підлягають поверненню пайовику відповідно до пунткту 7.4.2 цього договору, не вистачає для уплати штрафу, пені, та інших платежів і витрат, передбачених цим договором, пайовик зобов`язаний сплатити забудовнику несплачену суму пені та штрафів, інших платежів, передбачених цим договором, а також компенсувати витрати на утримання об`єкта нерухомості.
 
- пункт 7.5: обов`язок забудовника, визначений у пунктах 7.4.2 та 7.3.2 цього договору, виникає виключно за умови визначення пайовиком банківського рахунку, на який забудовник зобов`язаний перерахувати грошові кошти відповідно цього договору.
 
Згідно з пунктом 8.5 договору, будь-які повідомлення за цим договором повинні бути здійснені у письмовій формі і спрямовані іншій стороні поштовими відправленнями у вигляді рекомендованих листів із повідомленням про вручення за адресою, зазначеною у цьому договорі, або вручені особисто.
 
ОСОБА_1 сплатила ПТП «ГЕФЕСТ» за договором пайової участі: 
08 липня 2021 року - 1 498 291,20 грн; 
31 серпня 2021 року - 630 660 грн; 
04 лютого 2022 року - 418 911,96 грн (квитанції до прибуткового касового ордера). 
 
28 січня 2022 року ОСОБА_1 направила директору ПТП «ГЕФЕСТ», повідомлення про розірвання договору з 11 лютого 2022 року на підставі                            пункту 7.4 договору та вказала на обов`язок забудовника повернути їй                                     2 107 661,70 грн із сплачених 2 128 951,20 грн на банківський рахунок, зазначений в повідомленні.  
 
Лист (відправлення № 1152) відправлено ПТП «ГЕФЕСТ» 28 січня 2022 року о 16:00 на адресу: вул. Спиридонівська 10-15, м. Одеса. Дані про вручення/отримання повідомлення не зазначено.
 
У листі ТОВ «Двадцять п`ять годин» від 28 листопада 2022 року зазначило, що поштове відправлення від 28 січня 2022 року № 1152 не було вручено адресату ПТП «ГЕФЕСТ» з причин - відмова від отримання пакета документів.
 
Під час укладення договору сторони зазначили свої реквізити, згідно з яким юридичною адресою ПТП «Гефест» є м. Одеса, вул. Спиридонівська, 10, нежитлове приміщення 15.
 
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права                               в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням                         є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
 
За змістом статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до статті 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1  зазначала, що направила забудовнику повідомлення про розірвання договору                                                  в односторонньому порядку, однак  відповідач не виконує умови пунктів 7.4, 7.5 договору.  
 
Умовами договору пайової участі у будівництві від 08 липня 2021 року                           № 08/07/21-КАР/2.4-НП передбачено розірвання договору пайовиком                                     в односторонньому порядку, процедура якого визначена у пункті 7.4.
 
Відповідно до пункту 7.4.1 пайовик зобов`язаний направити забудовнику письмове повідомлення про відмову від цього договору не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати розірвання цього договору. При цьому, пайовик зобов`язується сплатити забудовнику грошові кошти у розмірі 1% від договірної ціни паю, визначеної у пункті 4.1 договору, в еквіваленті у доларах США.
 
Встановивши, що позивач (пайовик) не дотримала визначеної договором процедури його розірвання в односторонньому порядку, зокрема позивач направила ПТП «Гефест» повідомлення за адресою, яку не можна ототожнювати з адресою місцезнаходження відповідача, доказів того, що відповідач отримав це повідомлення в матеріалах справи немає, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку провідсутність підстав для розірвання договору. 
 
Крім того, у разі дотримання передбаченої договором процедури розірвання, договір вважається розірваним з певної конкретної дати, а тому не може бути розірваним судом із цих підстав.
 
Інших підстав за яких договір може бути розірваний за рішенням суду відповідно до статті 651 ЦК України позивач не заявляв, а суди не встановили. 
 
Також правильним є висновок судів про відмову в задоволенні позовної вимоги  щодо зобов`язання відповідача виконати умови пунктів 7.4, 7.5 договору, оскільки договір не є розірваним в односторонньому порядку. Крім того, умовами договору передбачено, що забудовник повертає пайовику кошти протягом 10 днів                                 з моменту передачі третій особі прав на об`єкт нерухомості та отримання за неї платні, що у цій справі не встановлено. За таких обставин підстав для виникнення у відповідача обов`язку повернути кошти відповідно до зазначених пунктів договору немає.
 
Доводи касаційної скарги про те, що договором не передбачено умов щодо обов`язкового підтвердження отримання повідомлення про розірвання договору іншою стороною, не заслуговують на увагу, оскільки позивач відправила повідомлення на адресу, яка не в повній мірі відповідає адресі, зазначеній                           у договорі.    
 
Разом із тим аргументи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів про необхідність одночасного направлення вимоги про розірвання договору та сплати коштів у розмірі 1 % від ціни паю є обґрунтованими, однак такі висновки не вплинули на правильність вирішення спору по суті. 
 
Інші аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з недоведеністю заявлених позивачем вимог у цій справі.  
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
 
Верховний Суд є судом права, а не судом факту, і відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку. 
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної  скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Сердюкова Бориса Леонідовича як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року                                              і постанову Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                        А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
М. Ю. Тітов