УХВАЛА 
22 жовтня 2025 року                                                       
м. Київ
справа № 214/4906/25
провадження № 61-12965ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення невиплаченої суми пенсії,
ВСТАНОВИВ: 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.
Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків скарги, а саме ОСОБА_1 запропоновано подати уточнену апеляційну скаргу, викладену державною мовою.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 205 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 , отримавши особисто в приміщенні суду 15 липня 2025 року ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, жодних документів на усунення недоліків апеляційної скарги не подав.
У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року.
Скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана у відповідності до частини другої статті 10, статей 11, 12, пункту 4 статті 92 Конституції України, Рішень Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8, від 07 липня 2009 року № 17, від 13 грудня 2011 року № 17, Постанові Пленуму Верховного Суду від 01 листопада 1996 року № 9.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Форма і зміст апеляційної скарги визначена статтею 356 ЦПК України.
Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі (№ 10-рп/99) за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.
У частині шостій статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» зазначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
У судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів»(частина перша, друга статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.
Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою (частина перша статті 9 ЦПК України).
У частині четвертій статті 9 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно, реалізуючи своє право на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою володіють, чи на оскарження судових рішень у касаційній інстанції заявник, який вправі звертатися до перекладача по допомогу для перекладу документів, які готуються на розгляд суду за результатами якого може бути розпочато розгляд скарги, у тому числі ухвалено рішення про відкриття апеляційного чи касаційного провадження.
Переклад таких документів надає суду з`ясувати наявність в особи, яка звертається, прав на таке звернення, а також перевірити дотримання нею передбачених процесуальних вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п. 37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)).
У частині другій статті 357 ЦПК України вказано, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Дніпровський апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 , отримавши 15 липня 2025 року ухвалу суду від 07 липня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом отримання особисто в приміщенні суду, жодних документів на усунення недоліків скарги не подав, жодних заяв, клопотань до суду не надходило, зокрема й про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, підставно визнав її неподаною та повернув заявнику.
Аргументи касаційної скарги, що апеляційна скарга подана у відповідності до частини другої статті 10, статей 11, 12, пункту 4 статті 92 Конституції України, Рішень Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8, від 07 липня 2009 року № 17, від 13 грудня 2011 року № 17, Постанові Пленуму Верховного Суду від 01 листопада 1996 року № 9, не суперечать висновкам в цій справі щодо обов`язковості оформлення ділових документів державною мовою або з відповідним перекладом. 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими апеляційним судом, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року є необґрунтованою.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення невиплаченої суми пенсії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                         Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян