ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 761/36171/16-ц
провадження № 61-9173св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Київська міська рада, приватне підприємство «Будівельна компанія «Сомпекс»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Будівельна компанія «Сомпекс» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва, у складі судді Макаренко І. О., 
від 09 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В., від 21 травня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про визнання неправомірним та скасування рішення.
2.           Позивач стверджував, що після смерті ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22 січня 2015 року успадкував 1/2 частину будинку, з відповідною частиною будівель та споруд, по АДРЕСА_1 .
3.           Однак Київська міська рада рішенням від 24 травня 2007 року 
№ 670/1331 передала в довгострокову оренду ПП «Будівельна компанія«Сомпекс» частину земельної ділянки, що була закріплена за будинком по 
АДРЕСА_1 , попередньо не дотримавши процедуру вилучення цієї частини земельної ділянки у законних землекористувачів.
4.           Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив суд:
-                     визнати неправомірним та скасувати рішення Київської міської ради 
від 24 травня 2007 року № 670/1331 в частині передачі в довгострокову оренду ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» земельної ділянки, площею 680,1 кв. м;
-                     зобов`язати Київську міську раду за рахунок коштів місцевого бюджету відновити як в натурі, так і в земельно-кадастровій документації межі ділянки по АДРЕСА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 березня 1956 року № 410.
5.           Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 
2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_2 .
6.           15 листопада 2018 року  ОСОБА_1 подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині зобов`язання Київської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету відновити як в натурі, так і в земельно-кадастровій документації межі ділянки по АДРЕСА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 березня 1956 № 410.
7.           Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання відновлення меж земельної ділянки залишено без розгляду.
Інформація про рух справи в судах
8.           Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 18 лютого 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
9.           Суди попередніх інстанцій вважали, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності порушених прав на користування земельною ділянкою, яка належала померлому ОСОБА_3 .
10.        Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду 
м. Києва від 15 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
11.        Колегія суддів Верховного Суду вказала, що суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки тому, чи були при розробці проєкту відведення земельних ділянок ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» та при прийнятті Київською міською радою оскарженого рішення від 24 травня 2007 року № 670/1331 враховані права та інтереси землекористувачів домоволодіння по 
АДРЕСА_1 . Зокрема, у судових рішеннях відсутні висновки щодо наявності чи відсутності правових підстав для вилучення із земельної ділянки, зареєстрованої за землекористувачами домоволодіння на 
АДРЕСА_1 рішенням № 410 від 13 березня 
1956 року виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих, її частини, площею 680,1 кв. м, яка була в подальшому передана в користування ПП «Будівельна компанія «Сомпекс».
Крім того, суди попередніх інстанцій не надали оцінки висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року № 45, а також не розглянули заяву про застосування строку позовної давності. Також судом першої інстанції не було досліджено питання щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПП «Будівельна компанія«Сомпекс», прав та інтересів якого безпосередньо стосується предмет спору.
12.        Під час нового розгляду справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року, до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПП «Будівельна компанія «Сомпекс».
Короткий зміст оскаржених судових рішень
13.        Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
від 09 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року, позов задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення Київської міської ради від 24 травня 
2007 року № 670/1331 в частині передачі ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» в довгострокову оренду земельної ділянки, площею 680,1 кв. м. Вирішено питання розподілу судових витрат.
14.        Суди попередніх інстанцій вказали на відсутність погодження 
ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» із ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , розміру земельної ділянки, яку на підставі оспорюваного рішення міської ради передбачалося вилучити, та умов її вилучення (викупу), чим були порушені права ОСОБА_3 , правонаступником якого є позивач, на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Крім того, вилучення частини ділянки відбулося не лише без згоди, але й без повідомлення землекористувача.
15.        Також суди дійшли висновку про відсутність підстав для відмови в позові через сплив позовної давності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16.        У касаційній скарзі ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» просить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17.        25 червня 2024 року ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», в інтересах якого діє адвокат Вилков С. В., подало касаційну скаргу на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у справі 
№ 761/36171/16-ц.
18.        Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 761/36171/16-ц, які надійшли до Верховного Суду у травні 2025 року.
19.        Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
20.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17, від 22 серпня 2018 року 
у справі № 925/1265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, 
від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 20 листопада 2018 року 
у справі № 907/50/16, у постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року 
у справі № 175/1404/19, від 05 квітня 2023 року у справі № 2-3205/2010, у справі № 522/8782/16-ц, від 24 листопада 2023 року у справі № 344/720/21, 
від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 15 жовтня 2019 року 
у справі № 813/8801/14, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, 
від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, від 26 листопада 2019 року 
у справі № 902/201/19, від 15 жовтня 2019 року у справі № 908/1090/18, 
від 17 грудня 2019 року у справі № 641/1793/17, у постановах Верховного Суду України у справах № 6-3113цс15, № 6-2329цс16 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
21.        Вказує, що апеляційний суд вийшов за межі апеляційної скарги і помилково вказав на порушення права правонаступника ОСОБА_3 , не встановивши чи взагалі передбачають спірні правовідносини правонаступництво.
22.        Вважає, що у справі відсутній предмет спору, оскільки не встановлено, що ОСОБА_1 набув будь-яке речове право на спірну земельну ділянку, а тому рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 670/1331 не могло порушити прав позивача.
23.        Звертає увагу, що відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» (далі - Закон № 4176-VI) з цим позовом позивач мав право звернутись до 16 січня 2015 року, але подав його лише 17 жовтня 
2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
24.        Крім того, позивач ще в серпні 2010 року був обізнаний з оспорюваним рішенням Київської міської ради, оскільки звертався з відповідним позовом про визнання його неправомірним у порядку адміністративного судочинства, під час розгляду якого суди вказали на відсутність порушення прав позивача. Зокрема, суди дійшли висновку, що на час прийняття позивачем спадщини 
28 жовтня 2008 року приписи статті 120 ЗК України в редакції, чинній з 01 квітня 2010 року, не могли бути застосовані, а площа земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_1 , на час прийняття спадщини, становила 0,11 га.
25.        Стверджує, що позивачем використано право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки та в 2015 році і приватизовано земельну ділянку під будинком, площею 0,1 га, тоді як спірна земельна ділянка не використовується для обслуговування житлового будинку. При цьому право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
26.        05 серпня 2024 року засобами електронної пошти адвокат Хілько О. М., як представник ОСОБА_1 , подав відзив на касаційну скаргу, який ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2024 року повернуто без розгляду. 
Роз`яснено, що адвокат, у разі подання до суду документів в електронній формі, має використовувати підсистему Електронний суд.
27.        11 вересня 2024 року через підсистему Електронний суд адвокат 
Хілько О. М., як представник ОСОБА_1 , подав відзив на касаційну скаргу, доводи якого не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані належні докази його надсилання учасникам справи.
28.        Колегія суддів відхиляє як доказ направлення відзиву Київській міській раді, ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації - скріншоти електронної пошти, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 43 ЦПК України процесуальні дії мають вчинятися цими учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
Відомості щодо технічних перешкод у використанні адвокатом підсистеми Електронний суд для направлення копій відзиву, не надані.
Обставини справи, встановлені судами
29.         ОСОБА_4 було надано в користування земельну ділянку відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих 
від 13 березня 1956 року № 410 «Про висновки обміру земель в забудованих кварталах Сталінського, Залізничного, Ленінського, Молотовського, Подільського, Жовтневого, Печерського, Кагановичського районів» та виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було затверджено представлені Київським міським бюро технічної інвентаризації матеріали по обміру земель забудованих кварталів і пропозиції комісії про реєстрацію документів на право користування земельними ділянками, виконаних згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1952 року 
№ 2007 та постановлено затвердити представлені матеріали по обліку земель забудованих кварталів.
За цим рішенням земельна ділянка у кварталі № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 складала площу 2 918 кв. м, з яких 1 820 кв. м підлягали реєстрації за землекористувачем, а 1 098 кв. м вилученню.
30.        Київське міське бюро технічної інвентаризації в листі від 22 липня 
2016 року підтвердило, що земельна ділянка АДРЕСА_2 (нині АДРЕСА_1 ) складала 2 918 кв. м.
31.        На підставі рішення виконкому Київської міської ради № 410 
від 13 березня 1956 року за користувачами домоволодіння по 
АДРЕСА_1 було зареєстроване право постійного користування земельною ділянкою, площею 1820 кв. м.
32.        14 лютого 1958 року ОСОБА_4 подарувала 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_5 .
33.         ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а належне їй майно у рівних частках успадкували її сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
34.         ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а належна їй частина будинку по АДРЕСА_1 , була успадкована ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
35.        Київською міською радою прийнято рішення від 24 травня 2007 року 
№ 670/1331 «Про передачу Приватному підприємству «Будівельна компанія «Сомпекс» земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісного комплексу з об`єктами соціальної сфери та підземно-наземними паркінгами на вул. Макарівській у Шевченківському р-ні м. Києва», на підставі якого ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» було передано в довгострокову оренду на 15 років для будівництва житлово-офісного комплексу земельну ділянку, загальною площею 4,2 га, яка складається з: ділянки № НОМЕР_2 , площею 2,9 га, (кадастровий номер 8000000000:91:107:0022) - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови; ділянки № НОМЕР_3 , 
площею 0,31 га, (кадастровий номер 8000000000:91:077:0038) - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування; ділянки № НОМЕР_4 , 
площею 0,21 га, (кадастровий номер 8000000000:91:077:0047) - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування; ділянки № НОМЕР_5 , 
площею 0,99 га, (кадастровий номер 8000000000:91:077:0037) - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.
При цьому були здійснені відповідні роботи по винесенню меж земельних ділянок в натуру (на місцевість) та виготовленню документів, що посвідчують право користування орендаря земельними ділянками.
На підставі цього рішення, 21 квітня 2008 року між міською радою і 
ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» було укладено договір оренди земельної ділянки.
36.        За відомостями Головного управління земельних ресурсів від 02 березня 2010 року, за даними автоматизованої системи «Кадастр» земельна ділянка по АДРЕСА_1 на час ухвалення рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 670/1331 обліковувалась за ОСОБА_3 .
37.         ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
38.        Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 
2015 року ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, по 
АДРЕСА_1 , оскільки померлому ( ОСОБА_3 ) належала 1/4 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2011 року та 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 лютого 2012 року.
39.        На підставі рішення Київської міської ради № 968/1832 від 10 вересня 2015 року «Про приватизацію земельної ділянки» передано громадянам 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність земельну ділянку, площею 0,1 га, (кадастровий номер: 8000000000:91:077:0007) із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва для експлуатації та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на 
АДРЕСА_1 , з них: ОСОБА_1 - 
3/4 від 0,1 га; ОСОБА_2 - 1/4 від 0,1 га (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа П-9041).
40.        Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи 
від 11 грудня 2017 року № 45 виявлено факт передачі частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 680,1 кв. м, ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» в складі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:077:0047, що відбулось у зв`язку з виконанням рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року за № 670/1331. Експертом встановлено, що вказана частина земельної ділянки, яка була зареєстрована за землекористувачами домоволодіння по АДРЕСА_1 у 1956 році на підставі рішення № 410 від 13 березня 1956 року виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих, увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:077:0047, яка передана у строкове платне користування - оренду строком на 15 років 
ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» згідно з рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року за № 670/1331.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
41.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
42.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
43.        Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
44.        Відповідно до статті 90 ЗК Української РСР (у редакції від 11 лютого 
1983 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.
45.        Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
46.        До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
47.        Частинами першою-другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
48.        У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
49.        Відповідно до частини другої статті 149 ЗК України (тут і далі в редакції на день прийняття оспорюваного рішення Київської міської ради) вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
50.        Частиною першою статті 151 ЗК України передбачено, що юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов`язані до початку проєктування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місце розташування об`єкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об`єктів, умови проживання населення і охорону довкілля.
51.        Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
52.        Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
53.        Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
54.        Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
55.        Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
56.        Частиною першою статті 417 ЦПК України передбачено, що вказівки, які містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
57.        У розглядуваній справі, Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року, скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
від 15 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 18 лютого 2019 року, якими було відмовлено у задоволенні позову 
ОСОБА_1 , вказав, зокрема на те, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність порушених прав позивача.
58.        Виконуючи вказівки Верховного Суду, суди попередніх інстанцій встановили, що за землекористувачами будинку по 
АДРЕСА_1 із 1956 року за рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 410 від 13 березня 1956 року на праві постійного користування була зареєстрована земельна ділянка, площею 1 820 кв. м.
59.        При цьому Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року звертав увагу, що рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 410 від 13 березня 1956 року у встановленому порядку не скасоване.
60.        Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи 
від 11 грудня 2017 року № 45 виявлено факт передачі частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 680,1 кв. м, ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» в складі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:077:0047, що відбулось у зв`язку з виконанням рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року за № 670/1331.
61.        Встановивши ці обставини, а також врахувавши, що матеріали справи не містять доказів погодження з ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , розміру земельної ділянки, яку на підставі оспорюваного рішення передбачалося вилучити, та умов її вилучення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що в результаті недотримання норм земельного законодавства відбулося порушення прав позивача на користування земельною ділянкою.
62.        Висновки судів щодо позовної давності також є правильними, з огляду на таке.
63.        Згідно з пунктом 4 частини першої статті 268 ЦК України, який діяв до набрання чинності Законом № 4176-VI, вимогою, на яку позовна давність не поширюється є вимога власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.
64.        Законом № 4176-VI у ЦК України виключено пункт 4 частини першої статті 268 та підпунктом 3 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.
65.        Враховуючи положення підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI, а також той факт, що цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року, ОСОБА_3 , а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 й спадкоємець ОСОБА_1 , мали право протягом трьох років від зазначеної дати звернутися до суду із позовом про визнання незаконними оспорюваного рішення міської ради.
66.        Водночас станом на 15 січня 2015 року у ОСОБА_1 була відсутня необхідність звернення до суду з цього питання, оскільки у листопаді 2014 року були розірвані всі договори оренди земельних ділянок по АДРЕСА_1 , укладені між Київською міською радою та ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», що в свою чергу було оскаржено останнім в судовому порядку. 
Судовий розгляд справи № 910/27023/14 за позовом ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» тривав до липня 2016 року.
67.        Крім того, з квітня 2012 року до жовтня 2015 року в адміністративних судах тривав розгляд справи за позовом ОСОБА_3 щодо визнання неправомірним рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року 
№ 670/1331 (справа № 2а-13561/12/2670).
68.        Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2015 року у справі № 2а-13561/12/2670 рішення судів попередніх інстанцій було визнано такими, що втратили законну силу, а провадження у справі за позовом 
ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» про визнання протиправним та скасування рішення - закрито.
Вищим адміністративним судом України було встановлено, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС України. Колегією суддів також наголошено, що статтею 15 ЦК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Вказана ухвала Вищого адміністративного суду України була отримана позивачем 05 листопада 2015 року.
69.        21 січня 2016 року, не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі № 2а-13561/12/2670, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд, проте ухвалою Верховного Суду України від 05 лютого 2016 року було відмовлено у допуску до провадження.
70.        Враховуючи, що землекористувачі спірної земельної ділянки тривалий час та без зайвого зволікання здійснювали дії щодо захисту свої прав, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали про відсутність підстав для відмови в позові через пропуск позовної давності.
Такі висновки узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 450/1483/17.
71.        Доводи касаційної скарги про те, що у справі відсутній предмет спору, оскільки не встановлено, що ОСОБА_1 набув будь-яке речове право на спірну земельну ділянку, є помилковими.
72.        За загальним правилом особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками (користувачами) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику (див. постанову Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 932/12380/20).
73.        Водночас позивач, зокрема й після смерті ОСОБА_3 , успадкував частину будинку по АДРЕСА_1 , за яким була закріплена земельна ділянка, площею 1 820 кв. м, яка частково у розмірі 680,1 кв. м була оспорюваним рішенням міської ради передана в оренду ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» без згоди її землекористувачів.
74.        Посилання заявника на те, що  ОСОБА_1 використано право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки та в 2015 році приватизовано земельну ділянку під будинком, площею 0,1 га, не спростовує права користування земельною ділянкою у більшому розмірі, який був закріплений за будинком.
75.        Щодо судових рішень у справі № 2а-15292/10/2670, то колегія суддів враховує, що відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
У справі № 2а-15292/10/2670 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 
ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», про скасування рішення, суди вказали на відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання неправомірним і скасування рішення міської ради №670/1331 від 24 травня 2007 року в частині передачі в довгострокову оренду ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» частини земельної ділянки розміром 1 790,31 кв. м.
В той час у розглядуваній справі суди визнали неправомірним і скасували рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 670/1331 в частині передачі ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» в довгострокову оренду земельної ділянки, площею 680,1 кв. м.
76.        У розглядуваній справі належними та допустимими доказами, яким суди відповідно до статті 89 ЦПК України надали оцінку в межах своїх повноважень, підтверджено порушення оспорюваним рішенням Київської міської ради права користування частиною земельної ділянки, площею 680,1 кв. м, закріпленої за будинком по АДРЕСА_1 ,.
77.        За встановлених обставин висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17, від 22 серпня 2018 року 
у справі № 925/1265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, 
від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 20 листопада 2018 року 
у справі № 907/50/16, у постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року 
у справі № 175/1404/19, від 05 квітня 2023 року у справі № 2-3205/2010, у справі № 522/8782/16-ц, від 24 листопада 2023 року у справі № 344/720/21, 
від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, 
від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 15 жовтня 2019 року у справі № 908/1090/18, 
від 17 грудня 2019 року у справі № 641/1793/17, у постановах Верховного Суду України у справах № 6-3113цс15, № 6-2329цс16, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
78.        Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
79.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
80.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
81.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
82.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
83.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
84.        Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу приватного підприємства «Будівельна компанія «Сомпекс» залишити без задоволення.
2.           Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович